Дата документу 01.03.2021
Справа № 334/6029/20
Провадження № 2/334/824/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, а саме 14/25 частин житлового будинку, що розташований на земельній ділянці площею 578 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що 05.07.1996 року між нею та ОСОБА_3 на Запорізькій будівельній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомості № 424. Об`єктом купівлі-продажу було 14/25 частин будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 578 кв.м. Зазначений договір був підписаний сторонами та керуючим Запорізької будівельної товарної біржі та зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомості 05.07.1996 року за № 424, стягнуто держмито та біржовий збір в установленому розмірі.

Позивач сплатила за вищевказану частину будинку кошти та прийняла його шляхом проживання в ньому, також 09.07.1996 року провела реєстрацію в Запорізькому БТІ. Таким чином, вважає, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами договору виконані у повному обсязі. Позивач вважає, що саме з цього часу вона стала власником зазначеної частини будинку і безперервно та відкрито володіє цим нерухомим майном, постійно в ньому проживає, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує в належному санітарно-технічному стані.

Інші 11/25 частин вищевказаного житлового будинку належать ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане Другою Запорізькою нотаріальною конторою 19.11.2001 року за р. № 2-974 після смерті ОСОБА_3 .

На даний час позивач немає можливості в інший спосіб, крім судового, оформити своє право власності на квартиру, оскільки оригінал договору втрачений, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати право власності на 14/25 частин житлового будинку, що розташований на земельній ділянці площею 578 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 26.10.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач та її представник адвокат Мєдвєдєва А.В. не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судове засідання відповідач не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до приписів ст.128 ЦПК України. Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзиву та заперечень на позов суду не представлено.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності надані докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України.

Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Судом встановлено, що 05.07.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу 14/25 частин житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомості Запорізької будівельної товарної біржі за № 424/

Згідно із діючим законодавством на час укладання договору купівлі-продажу вищевказаної частини будинку, цей Договір був зареєстрований у Запорізькому БТІ, про що свідчить відповідний запис у технічному паспорті в графі власників житлового будинку.

Таким чином, як вбачається з наданих позивачем документів після укладення договору купівлі-продажу від 05.07.1996 року Запорізьке БТІ зареєструвало 09.07.1996 року за позивачем право власності на 14/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі біржової угоди укладеною Запорізькою будівельною товарною біржею.

Відповідно до договору купівлі-продажу покупець ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі, сплатила ОСОБА_3 грошові кошти за домовленістю сторін правочину, до підписання цього Договору, а продавець зобов`язалася звільнити вищевказану частину будинку, виписатися, а також виписати всіх прописаних в ній осіб до 17.07.1996 року.

Таким чином, позивач стала новим власником 14/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку ТОВ «Укрспецекспертиза» від 12.10.2020 року № 45/10/20 вартість 14/25 частин житлового будинку, яка складається з: в житловому будинку кімната 2-5 пл. 7,4 кв.м.; коридор 2-6 пл. 5,9 кв.м.; кімната 2-7 пл. 8,8 кв.м.; житлова прибудова А2; веранда а3; ганок до а3; літ. Л гараж; літ. М,Н сараї; лі/пг погріб; літ.О вбиральня; №6 хвіртка; №3 водопровід; Ѕ частина паркану №1, складає 120000,00 грн.

Згідно з листом міськрайонного управління у Запорізькому району та м.Запоріжжі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 16.02.2021 № 29-8-0.182-130/117-21 станом на 31.12.2012 року за даними Державного реєстру земель.Запоріжжя, право власності, користування, оренди на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано, правовстановлюючі документи відсутні.

З 01.01.2013 року реєстрація прав на земельні ділянки відбувається згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На час укладення договору купівлі-продажу в 1996 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме: купівлі-продажу вищевказаної частини будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 1996 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Запорізьким БТІ.

Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.

Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на листопад 1999 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею.

Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 повністю виконала умови договору купівлі-продажу від 05.07.1996 року об`єкту нерухомого майна 14/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , крім того, за придбане нерухоме майно покупцем ОСОБА_1 здійснено оплату грошовими коштами, які продавець ОСОБА_3 одержала до підписання цього договору, що вбачається з п.5 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Запорізькому бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку. Крім того, вищевказаний договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, ОСОБА_1 на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР та ст.49 Закону України "Про власність" набула право власності на 14/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 і правомірно володіє нею.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та ті обставини, що відповідачами по справі відзиву, заперечень проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог не надійшло, підстави позову відповідачкою не оспорені, на теперішній час позивач не може розпоряджатись належною їй частиною будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за нею права власності на 14/25 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу частини вищезазначеного житлового будинку, який був укладений 05.07.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був викладений у письмовій формі та зареєстрований на Запорізькій будівельній товарній біржі. Дана угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору купівлі-продажу - покупець ОСОБА_1 та продавець ОСОБА_3 досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового, матеріального характеру сторони один до одного не мають та протягом тривалого періоду часу (понад 24 років) один до одного не пред`являли, тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись статтями: 9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 14/25 частин будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 578 кв.м., та складається з: в житловому будинку літ.А кімната 2-5 пл. 7,4 кв.м.; коридор 2-6 пл. 5,9 кв.м.; кімната 2-7 пл. 8,8 кв.м.; житлова прибудова А2; веранда а3; ганок до а3; гараж літ.Л; сараї літ. М, Н; погріб пг`; вбиральня літ.О; хвіртка № 6; водопровід №3; Ѕ частина паркану № 1.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ісаков Д.О.