РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Гожа Г.В.,

з участю представника відповідача Шпак А.А.

розглянувши в судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до Рівненської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що він звернувся до Рівненської міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказує, що відповідач не розглянув в порядку і строки передбаченні статтею 118 ЗК України його звернення та не надав відповіді на нього. Зазначає, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року у справі № 460/375/20, визнано протиправною бездіяльність Рівненської міської ради Рівненської області щодо неприйняття рішення з питань надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га. яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Зобов`язано Рівненську міську раду Рівненської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Рівненської міської ради, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі № 460/375/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов язання вчинити дії залишено без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з дати її прийняття. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата в 2020 році складає 4 723, 00 грн. Враховуючи те, що відповідач повинен був надати відповідь на запит у травні 2020 року та станом на грудень 2020 року такої інформації не надав, позивачем здійснено розрахунок моральної шкоди за період з травня 2020 року по рудень 2020 року в розмірі 33061, 00 грн (4 723, 00 грн * 7). Також вказує, що розмір підтверджується, зокрема тим, що завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвятити багато особистого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Йому, як позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його звернення порушило його законні права, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного псилогічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку із чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом.

21 січня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній вважає, що наявність рішення суду про визнання протиправною бездіяльності Рівненської міської ради, не може бути підставою для задоволення позову. У зв`язку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просив суд їх задовольнити. Справу просить суд розглядати у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Враховуючи роз`яснення п. 3, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , звернувся до Рівненської міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Проте відповідачем не було надано відповіді на відповідний запит.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року у справі № 460/375/20, визнано протиправною бездіяльність Рівненської міської ради Рівненської області щодо неприйняття рішення з питань надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га. яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Зобов`язано Рівненську міську раду Рівненської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовно площею 0,10 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Рівненської міської ради, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі № 460/375/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишено без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з дати її прийняття.

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з зазначених обставин, протиправна бездіяльність відповідача встановлена рішенням суду, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню.

Вказана бездіяльність відповідача завдана позивачу моральної шкоди, оскільки викликала в нього хвилювання, переживання, а також необхідність пошуків шляхів для відновлення порушеного права в судовому порядку.

Стаття 1172 ЦК України вказує, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Позивачем доведено факт порушення органом місцевого самоврядування Рівненською міською радою, строків надання відповіді на його запит.

Відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про інформацію», ст .24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» при порушенні передбачених вказаними законами прав громадянина останній має право на відшкодування моральної шкоди (моральних збитків).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачу неправомірно було відмовлено у наданні повної інформації на його запит і така протиправність вставлена рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року. До того ж така інформація в повному обсязі не надана позивачу і до даного часу, незважаючи на те, що вищевказаним рішенням суд зобов`язав відповідача надати позивачу запитувану ним інформацію в повному обсязі. Відповідних доказів на спростування цього відповідачем суду не надано.

А тому, враховуючи вищевикладене, обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість його моральних страждань внаслідок порушення його права на отримання публічної інформації, що призвело до необхідності звернення позивача до суду за захистом його прав в судовому порядку, а також із врахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про відшкодування моральної шкоди задовільнити частково.

Стягнути з Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень).

Стягнути з Рівненської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Рівненська міська рада, місце знаходження: 330028, м.Рівне, вул.. Соборна, буд.12-А, .

Повний текст рішення виготовлено 02 квітня 2021 року.

Суддя С.П. Харечко