ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1664/21 Справа № 203/2392/20 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року

у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в

порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29.04.2017 сталося зіткнення мотоцикла марки «Soul», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду подія сталася з вини відповідача, яким не було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згодом Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатив власникові автомобіля марки «Nissan» страхове відшкодування в сумі 20 136,37 грн. У добровільному порядку відповідач не відшкодовує понесені ним витрати.

На підставі викладеного, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені витрати у розмірі 20 136,37 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України компенсацію витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу, у сумі 20 136,37 гривень, компенсацію судових витрат у сумі 2 102,00 гривень, разом 22 238,37 гривень.

З таким рішенням суду ОСОБА_3 не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Судом встановлено, що 29.04.2017, об 10.00 годині, у м. Дніпрі, на вул. Робочій, у районі будинку №164, сталося зіткнення мотоцикла марки «Soul», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

26 травня 2017 року власник автомобіля марки «Nissan» у зв`язку з тим, що відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про настання страхового випадку та сплату страхового відшкодування (а.с. 9, 10).

11 липня 2017 року ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» був складений звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, за яким розмір матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля марки «Nissan», становить 20 136,37 грн (а.с.15 29).

25 липня 2017 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, ухваленою за вказаним вище фактом, було встановлено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 8).

04 жовтня 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило власникові автомобіля марки «Nissan» страхове відшкодування загальною сумою 20 136,37 грн.

Згідно з положенням ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні.

Таким чином, правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування та виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності різняться.

Судом встановлено, що на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і його вина встановлена рішенням суду.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки позивач виконав свої зобов`язання страховика у повному обсязі, до нього, у розумінні статті 1191 ЦК України, перейшло право вимоги відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення з нього на користь Моторного (транспортного) страхового бюро Україникомпенсацію витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу у сумі 20 136,37 грн, оскільки заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2017 року з нього на користь ОСОБА_4 вже була стягнута матеріальна шкода, яка завдана внаслідок ДТП у розмірі 14 884 грн, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2017 року, на яке посилається апелянт, встановлено, що згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 4753, складеного 19 червня 2017 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Nissan Qashqai», державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 21 257 грн. без урахування втрати товарної вартості та 34 641,90 грн. з урахуванням втрати товарної вартості. (а.с.6-24) Тобто сума втрати товарної вартості автомобіля становить 13 384,90 грн.

Згідно з п. 32.7 статті 32 закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова компанія не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду. Таким чином, особа, якій завдано шкоду, може стягнути величину втрати товарної вартості з винуватця ДТП шляхом звернення до суду з позовом до винуватця ДТП.

Таким чином, заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2017 року з винуватця ДТП ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_4 стягнуті втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 13 384,90 грн., які не можуть бути відшкодовані страховою компанією.

В той час як оскаржуваним рішенням суду з винуватця ДТП ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України стягнута компенсація витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу. Згідно матеріалів 04 жовтня 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило власникові автомобіля марки «Nissan» страхове відшкодування загальною сумою 20 136,37 грн. Зазначена сума вартості матеріального збитку була визначена звітом ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» від 11 липня 2017 року.

Інші доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова