Справа № 646/4095/20
№ провадження 2/646/459/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.03.2021 м.Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:
головуючий суддя Єжов В.А.
при секретарі Абдюхановій А. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про стягнення остаточного розрахунку при звільненні,
Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» належні до виплати суми при звільненні у розмірі 207 307,49 гривень, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 гривень
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона 01 січня 1997 року була прийнята на роботу до АТЗТ «Харківський коксовий завод», 15 березня 2011 року назву роботодавця змінено на ПАТ «Харківський коксовий завод», 08 травня 2019 року позивач був звільнений за власним бажанням через невиконання роботодавцем умов колективного договору в частині виплати заробітної плати. При звільненні позивач отримав розрахунковий листок за травень 2019 року, де вказана сума нарахованих (80 979,45) та утриманих коштів (16 236,22), однак виплати за вказаним розрахунковим листом не проводились.
Також позивачка зазначає, що остаточний розрахунок відповідача перед позивачем не було проведено, затримка становить 12 місяців, в зв`язку з чим їй має бути виплачено середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку в сумі 144 564,26 грн.
Таким чином, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь 207 307,49 гривень, що складається з: заборгованості згідно розрахункового листа за травень 2019 року 62 743,23 гривень, компенсація за затримку виплати заробітної платиза період червень 2019 травень 2020 року 144 564,26 гривень.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено.
Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , наказом № 2-к від 02.01.1997 ОСОБА_1 01.01.1997 прийнята по переводу на роботу в АТЗТ «Харківський коксовий завод» на посаду інженера центральної заводську лабораторію.
15 березня 2011 року АТЗТ «Харківський коксовий завод» перейменовано на ПАТ «Харківський коксовий завод».
03 січня 2012 року ОСОБА_1 , згідно наказу №2-к від 03.01.2012, переведена в екологічну лабораторію на посаду інженера.
11 листопада 2015 року ОСОБА_1 , згідно наказу №187-к від 11.11.2015, переведена на посаду начальника екологічної лабораторії.
08 травня 2019 року наказом № 92-к від 08.05.2019 позивач звільнений за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, невиконання роботодавцем умов колективного договору.
Судом встановлено, що відповідачем не виконувались умови колективного договору в частині оплати праці, у зв`язку з чим на час звільнення утворилася заборгованість із заробітної плати.
Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, частини другої статті 21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням.
Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Як вбачається з наданого позивачем розрахункового документу за травень 2019 року нараховано 80 979,45 гривень, утримано 16 236, 22 гривень, заборгованість підприємства перед співробітником складає за січень 2019 року в сумі 4 376,16 гривень, за лютий 2019 року 8 213,03 гривень, за березень 2019 року 9 722,90 гривень, за квітень 2019 року 9 683, 76 гривень.
Судом встановлено, що в порушення вищевказаних положень КЗпП України підприємство не провело з працівником остаточний розрахунок належних до сплати сум при звільненні.
Як вбачається з наданою позивачем поточної виписки за контрактом, протягом часу з 01.01.2019 по 04.03.2020 ОСОБА_1 в рахунок заборгованості з виплат підприємства зараховано: 30.01.2019 2 803,90 грн (заробітна плата за листопад 2018 року), 07.02.2019 3 568,60 грн(заробітна платаза листопад 2018 року), 22.02.2019 1 154,60 грн (лікарняний за грудень 2018),29.03.2019 8 129,89 грн(заробітна плата за грудень 2018 року),26.04.2019 5 348,64 грн(заробітна плата за січень 2019 року),28.05.2019 2 188,08 грн(заробітна плата за січень 2019 року),29.05.2019 1 094,04 грн(заробітна плата за січень 2019 року),05.06.2019 1 094,04 грн(заробітна плата за лютий 2019 року),17.07.2019 9 722,90 грн(заробітна плата за березень 2019 року),16.08.2019 9 255,18 грн(заробітна плата за квітень 2019 року).
При таких обставинах, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума нарахованої, але не сплаченої суми заборгованості по заробітній платі за травень 2019 року розмірі 62 743,23 гривень.
Що стосується вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд приходить до наступного висновку.
Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Українивід 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чиним законодавством.
Згідно п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
П.8 зазначеного Порядку передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чиним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чиним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З розрахункових листків позивачки вбачається, що її заробітна плата за два останні місяця перед звільненням становила: 12 229,02 грн за березень 2019 року; 11 641,30 грн за квітень 2019 року. Кількість робочих днів за два останні місяці 38.
Середньоденна заробітна плата для обчислення за весь час затримки по день фактичного розрахунк увідповідно до п.2 Порядку складає 628,17 грн (23 870,32 : 38).
Отже до сплати підлягає середній заробіток за період фактичної затримки остаточного розрахунку в межах заявлених вимог з 09.05.2019 по 01.06.2020 (262 робочих днів) з розрахунку середньоденного заробітку 628,17 грн. Середній заробіток за час затримки виплати дорівнює 164 580,54 грн (628,17 грн х 262 робочи хднів), в той же час позивачем наданий розрахунок в іншій сумі.
З огляду на відсутність заперечень з боку відповідача, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку в межах заявлених позовних вимог у сумі 144 564,26.
Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чиним законодавством.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Розрахунок компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати позивачем зроблено за період 09.05.2019 по 01.06.2020 та складає 144 564,26 грн., а тому вимоги в цій частині є законними та підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь держави стягується судовий збір за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» в 2020 році для позовних вимог майнового характеру в сумі 840,80 гривень.
Також, судом встановлено, що позивачем не сплачено судовий збір в сумі 1445,64 гривень за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної. У зв`язку із задоволенням вказаної позовної вимоги сплачені судові витрати відносяться за рахунок відповідача.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.
Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витрачеюним адвокатом на виконання відповідних робіт (надання .послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги,оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позивачем надано договір про надання правової допомоги б/н від 11.03.2020, акт приймання-передачі послуг від 11.03.2020, детальний опис робіт, виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги, проте відсутні будь-які документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення вказаних витрат через їх недоведеність.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України
Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» про стягнення остаточного розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» на користь ОСОБА_1 остаточний розрахунок при звільненні в сумі 62 743 (шістдесят дві тисячі сімсот сорок три) гривні 23 копійки; середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичної виплати заборгованості в сумі 144 564 ( сто сорок чотири тисячі п`ятсот шістдесят чотири ) гривін 26 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
У задоволенні вимоги про відшкодування ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» на користь держави судовий збір в сумі 2 286 (дві тисячі двісті вісімдесят шість) гривень 44 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України.
Іншими учасниками процесу рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення . Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу, відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП № НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя В.А. Єжов