Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, в інтересах дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 30.05.2019 року гр. ОСОБА_2 народила дівчинку вагою 2600 грамів, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №1411 від ІЗ.39.2019 року. Дитина проходила лікування в Обласній дитячій клінічній лікарні в м. Мукачеві. Після завершення лікування малолітню направили до Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Протягом часу перебування дитини в зазначеному закладі мати заявила про свою відмову від дитини.

Відтак, 10.09.2019 року відносно вищезгаданої дитини - громадянки ОСОБА_2 було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я №2.

Відповідно до розпорядження міського голови 06.11.2019 року №464 службою у справах дітей Ужгородської міської ради було проведено реєстрацію народження вищезгаданої покинутої дитини. Малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 13.11.2019 року, в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис за № 1246.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради 27.11.2019 року №443 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради 27.11.2019 року №441 «Про влаштування дитини» малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено в Обласний будинок дитини м. Свалява на повне державне утримання як дитину, позбавлену батьківського піклування, де вона наразі і знаходиться.

Позивач вказує, що службою у справах дітей Ужгородського міської ради з`ясовано, що мати малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянки України серія НОМЕР_2 , виданий Перечинським РВ УМВС України в Закарпатській області 03 вересня 2008 року, ще 08.07.2019 року була знята з реєстраційного обліку в АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області. Відповідно ж до листа Батьовської селищної ради громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території селища Батьово не зареєстрована, тобто, в картотечних даних цього населеного пункту не значиться і не проживає. Останнє відоме місце проживання матері дитини: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що мати малолітньої було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 03.12.2019 року. На засідання комісії мати не з`явилась, хоча їй було повідомлено про час і місце проведення комісії (запрошення №766/23-35 від 26.11.2019 року). Варто відзначити, що це вже не перший випадок, коли гр. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 залишає своїх дітей в медичних установах.

Відомості про батька дитини вказані згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану.

Враховуючи інтереси дитини члени комісії одноголосно вирішили рекомендувати виконавчому комітету Ужгородської міської ради, як Органу опіки та піклування підготувати та надати до суду письмовий висновок та позов щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, позивач просить позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_2 , відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як Органу опіки та піклування аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Представник Органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву не подавала, заяв та клопотань від останньої до суду не надходило. Суд констатує що повідомлення відповідача окрім надсилання повісток про виклик до суду поштовим зв`язком, здійснювався і шляхом розміщення оголошення про виклик його до суду для участі у розгляді даної справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://court.gov.ua/fair/sud0712.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 гр. ОСОБА_2 народила дівчинку вагою 2600 грамів, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження №1411 від 13.09.2019 року.

Дитину без супроводу батьків було направлено до Обласної дитячої клінічної лікарні в м. Мукачеві. Після завершення тривалого лікування малолітню направили до Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні. Протягом часу перебування дитни в Обласній дитячій лікарні в м. Мукачеві мати заявила про свою відмову від дитини.

10.09.2019 року складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я.

Відповідно до розпорядження міського голови від 06.11.2019 року №464 службою у справах дітей Ужгородської міської ради було зареєстровано малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 13.11.2019 року, в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис за № 1246.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.11.2019 року №443 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.11.2019 року №441 «Про влаштування дитини» малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено в Обласний будинок дитини м. Свалява на повне державне утримання як дитину, позбавлену батьківського піклування, де вона наразі і знаходиться.

З матеріалів справи слідує, що службою у справах дітей Ужгородського міської ради з`ясовано, що мати малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 була знята з реєстраційного обліку в АДРЕСА_1 . Відповідно ж до листа Батьовської селищної ради громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території селища Батьово не зареєстрована, тобто, в картотечних даних цього населеного пункту не значиться і не проживає. Останнє відоме місце проживання матері дитини: АДРЕСА_2 .

Судом також встановлено, що гр. ОСОБА_2 було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 03.12.2019 року. На засідання комісії мати не з`явилась, хоча їй було повідомлено про час і місце проведення комісії.

Відомості про батька дитини вказані згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану.

Суд констатує, що отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.

Згідно висновку Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 807/23-21 від 18.12.2019 року, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку, АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статтей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», ЄвропейськоїКонвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки, не піклується про неї, не забезпечує її матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити.

Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Враховуючи наведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Сімейного кодексу України, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право: на всебічний розвиток, виховання, освіту, повагу до її людської гідності; на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; на пільги, встановлені законом, при працевлаштуванні після закінчення строку перебування у зазначеному закладі.

Відповідно до ч. 2 ст. 248 Сімейного кодексу України, влаштування дитини до закладу, зазначеного у частині першій цієї статті, не припиняє права дитини на аліменти, пенсії, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 3 ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Частиною 2 ст. 193 СК України передбачено, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вимогами ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 в розмірі ј всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтовані, зазначені факти знайшли своє підтвердження і тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,00 грн. за позбавлення батьківських прав та 768,40 грн. за стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 10, 76-83, 142, 247, 258, 259, 264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.164,165 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як органу опіки та піклування (код за , що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Поштова, 3) аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20.12.2019 до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави 1536 гривень судового збору.

Позивач : Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, місцезнаходження за адресою : м. Ужгород, пл. Поштова, 3, .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання за адресою : АДРЕСА_2 , паспорт Серія НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суд О.В. Лемак