УХВАЛА

05 квітня 2021року

м. Київ

справа № 524/3939/19

провадження № 61-5318ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з останнього на свою користь безпідставно збережені кошти у розмірі 9 947, 30 грн.

Заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, позов Кременчуцької міської ради Полтавської області задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області безпідставно збережені кошти в сумі 9 947, 30 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов Кременчуцької міської ради Полтавської області, виходили з того, що відповідач, будучи власником об`єкта нерухомого майна, до моменту оформлення права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, фактично користуючись земельною ділянкою без укладеного договору оренди, зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки - Кременчуцькій міській раді Полтавської області у визначеному розмірі, який обраховано з урахуванням нормативно-грошової оцінки землі.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 є стягнення безпідставно збережених коштів, ціна позову в загальному розмірі становить 9 947, 30 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн ? 100 = 227 000 грн), а тому справа № 524/3939/19 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Вказівка в резолютивній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене в малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів відмовити.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко