ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4302/20 Номер провадження 22-ц/814/845/21Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про захист права на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області про захист права на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є пенсіонером та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І-категорії, та інвалідом ІІ групи, особою з інвалідністю внаслідок війни.

На час звернення до суду пенсію отримує через Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області №2-2055/2010 від 02 вересня 2010 року, яке набрало чинності 13 липня 2011 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни Полтавської області здійснити нарахування та виплату йому, як інваліду третьої групи пенсії у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» не нижчу 6 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загаль-нообов`язкове державне пенсійне страхування» та у відповідності до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорно-бильської катастрофи», починаючи з 04 квітня 2010 року, з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни Полтавської області здійснити нарахування та виплату йому додаткової пенсії, як інваліду III групи відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з розра-хунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообов`яз-кове державне пенсійне страхування» та у відповідності до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 14 квітня 2010 року, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до наданої йому довідки №619/02-37 від 27 листопада 2014 року, на той час він дійсно знаходився на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі і отримував пенсію. По судовому рішенню від 02 вересня 2010 року управлінням нараховано суму боргу в сумі 60 313 гри. 52 коп., яка не виплачена у зв`язку з відсутністю коштів.

Вищевказані кошти в сумі 60 313 грн. 52 коп. було зараховано на його особовий рахунок лише 21 червня 2019 року із запізненням у 8 років.

12 березня 2020 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою в якій просив здійснити виплату суми коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 відсотків річних від простроченої суми, а саме інфляційних збитків за період заборгованості з 13 липня 2011 року по 12 березня 2020 року, що складає 98 249 грн. 49 коп. (з урахуванням різниці вже отриманих коштів в сумі 60 313 грн. 52 коп.) та 3% річних в сумі 15 684 грн 82 коп.

30 березня 2020 року він отримав відповідь з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про те, що згідно ч. 2 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова Лубенського міськрайонного суду від 02 вересня 2010 року №2-2055-10/4296/14-а виконана відповідно до покладених зобов`язань в установленому законодавством порядку та вказано, що у вищезазначеному рішенні суду відсутні зобов`язан-ня щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», та з посиланням на постанову КМУ від 21 лютого 2001 року №159 про не передбачення нарахування компенсації втрати частини доходів на суми, що виплачуються за минулий час за рішенням суду, Головним управлінням пенсійного фонду України в Полтавській області йому було відмовлено у здійсненні такої виплати.

02 квітня 2020 року з тими ж вимогами він звернувся до Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області та 10 квітня 2020 отримав відповідь про те, що відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перераховано коштів за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку зазначеного частиною 4 ст. 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми.

Разом з тим, нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» Головним управлінням державної казначейської служби України у Полтавській області теж здійснено не було.

З даними рішеннями він категорично не згоден оскільки вважає, що відповідно до ст. ст. 623, 625 ЦК України та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, заподіяні збитки мають бути відшкодовані.

За наведених обставин, відповідно до ст. 625 ЦК України, Закону України «Про ком-пенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» просив зобов`язати Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області (Код ЄДРПОУ - 37959255) та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Код ЄДРПОУ - 13967927) здійснити нарахування і виплатити компенсацію втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 98 249 грн. та 3% річних в сумі 15 684 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вказував, що судом першої інстанції належним чином не досліджено його доводи щодо правомірності позовних вимог. Вважає, що оскільки відповідачем було порушено виконання грошових зобов`язань, встановлених рішенням суду, у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Також зазначав, що районним судом не враховано норми ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно яких нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 свій відзив подало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначало, що кошти позивачу виплачувалися на рахунок, зазначений у відповідній заяві, не управлінням, а органами держказначейства в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440.

Вважає, що оскільки в рішенні суду відсутні зобов`язання щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, відсутні правові підстави для задоволення позову та нарахування позивачу компенсації втрати частини доходу відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 є пенсіонером та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобиль-ській АЕС І-категорії та інвалідом ІІ групи. Отримує через Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області пенсію.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2010 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни Полтавської області про перерахунок пенсії задоволено.

Визнано протиправною відмову УПФУ в м. Лубни Полтавської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни Полтавської області здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 , як інваліду третьої групи пенсію у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, по-страждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» не нижчу 6 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 14 квітня 2010 року, з врахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни Полтавської області здійснити нарахування та виплату додаткової пенсії ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України «Про загально-обов`язкове державне пенсійне страхування» та у відповідності до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 14 квітня 2010 року, з врахуванням виплачених сум.

Зі змісту листа Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах №619/02-37 від 27 листопада 2014 року, направленого на адресу ОСОБА_1 слідує, що на виконання рішення суду, йому було нараховано 60 313 грн. 52 коп.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на те, що вказані грошові кошти в сумі 60 313 грн. 52 коп. не були виплачені вчасно, а отже, на його думку, наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань, визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних, відповідно до наведених позивачем у позовній заяві розрахунків, в загальному розмірі 113 934 грн. 31 коп.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішень судів, позивачу не призначались до виплати будь-які конкретні суми, а зобов`язано здійснити певні дії, пов`язані з перерахунком виплат. Оскільки зобов`язання вчинити певні дії не можуть вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні статті 625 ЦК України, районний суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для застосування положень статті 625 ЦК України до даних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За нормами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання.

При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть вини-кати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходіву зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового харак-теру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

В свою чергу рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2010 року у справі №2-2055/2010, яке набрало чинності 13 липня 2011 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни Полтавської області провести перерахунок пенсії та виплат, додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Оскільки у вказаному рішенні суд не визначив конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не є грошовим.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду висловленій у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 642/6005/17.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами стосовно нарахування суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних, не є зобов`язальними в розумінні ст. 625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюється спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зобов`язання вчинити певні дії не може вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні статті 625 ЦК України, а відтак, за відсутності правових підстав для застосування до даних правовідносин положень статті 625 ЦК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В свою чергу, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.