ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року

м. Харків

Справа № 642/3012/20

Провадження № 22-ц/818/1765/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент Банк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року позивач Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося з позовом до суду в якому просить стягнути заборгованость за кредитним договором в сумі 55 475 грн, яка складається: 29 989,23 грн заборгованість за кредитом, 24 536,18 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 950 грн пеня, та судові витрати у справі.

Позов мотивований тим, що між сторонами було укладено кредитний договір №SAMABWFC6 від 21.02.2016 року на підставі Анкети заяви та відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. В позові зазначає, що власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, зобов`язання свої не виконав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC6 від 21.02.2016 в сумі 29 989 грн 23 коп. та судові витрати у сумі 1 136 грн 10 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю та обгрунтованістю позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у Анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не містять підпису відповідача та не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Не погодившись з цим рішенням в частині задоволення позовних вимог, представник відповідача подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не отримував кошти з кредитної картки. ОСОБА_1 дійсно заповнював Анкету з метою отримання картки без встановлення будь яких кредитних лімітів. Наголошує, що анкета заява апріорі не може бути кредитним договором, за яким нараховуються відсотки та пеня. Звертає увагу суду на те, що будь які підписи відповідача на таких документах як «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» відсутні, та не вважає зазначені документи складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

У скарзі також представник відповідача стверджує, що позивач не надав суду жодного доказу з приводу того, що картка взагалі коли небудь видавалась відповідачу, адже жодний з наданих суду документів не містить посилання на це. Як зазначає, представник відповідача, матеріали справи взагалі не містять доказів фактичної видачі кредиту, тому за таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з відповідача на користь банку в порядку повернення кредиту грошових коштів. Вважає, що розрахунок заборгованості не є належним доказом, адже його формування залежало виключно від волі позивача, а тому не відомо з яких даних виходив Банк, коли його формував.

Крім того, апеляційна скарга містить посилання на той факт, що вимоги позивача пред`являються з порушенням термінів позовної давності.

Загалом ОСОБА_1 не погоджується взагалі із фактом отримання грошових коштів та заперечує щодо розрахунку заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу від АТ «Акцент Банк» до апеляційного суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції рішення переглядається лише в частині задоволених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене рішення відповідає викладеним вимогам, закріпленним у чинному законодавстві.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 21 лютого 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент Банк» (том 1, а.с. 55).

Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у вигяту з ЄДРПОУ від 20.06.2019 року, Банківскій ліцензії № 16 від 09.10.2009 року, Статуті Акціонерного товариства «Акцент Банк» (том 1, а. с. 15-20).

У суді першої інстанції встановлено, що відповідач не заперечував, що отримав картку АТ «Акцент Банк» «Універмальна» та пред`явив її суду.

Матеріали справи містять витяг з Умов та правил надання банківвьких послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, які не підписані відповідачем.

З виписок по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 були видані картки № НОМЕР_1 , №*8980, № НОМЕР_2 , та надавались кредитні кошти (том 1 а.с. 56-69)

Грошовими коштами відповідач користувався починаючи з 2016 року.

18.04.2019 відповідач звертався до позивача із заявою про те, що за пропозицією невідомої особи, яка назвалась співробітником А Банку, він перерахував грошові кошти зі своєї картки № НОМЕР_2 на вказаний цією особою рахунок, таким чином невідома особа шляхом шахрайства заволоділа його грошовими коштами в сумі 17 599 грн. У зв`язку з цим до ЄРДР було внесено відомості про факт заловодіння грошовими коштами відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що даним кредитним договором передбачено сплату процентів, комісії та штрафних санкцій за порушення строку повернення одержаних коштів, відтак, вимоги в частині стягнення неустойки (пені та штрафів) судом першої інстанції були відхилені.

При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент Банк» не повернуті, сума заборгованості по тілу кредиту підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві дав свою згоду на те, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов правочину щодо тіла кредиту.

Відсутність у матеріалах справи підписаних відповідачем Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, унеможливлює встановлення усіх умов кредитного договору, проте не свідчить про те, що сторони не перебувають у договірних правовідносинах.

Єдиним документом в матеріалах справи, який містить підпис позивача є Анкета-заява від 21.02.2016 року. Вказана Анкета-заява не містить ані розміру встановленого кредитного ліміту, ані розміру процентної ставки за користування кредитом, ані доказів отримання відповідачем кредитної картки та строку її дії.

В матеріалах справи міститься виписка по рахунку, з якої вбачається використання відповідачем кредитного рахунку, разом з тим, через відсутність взаємопогоджених умов за користування коштами суд першої інстнації був позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості наданий банком або навести власний розрахунок заборгованості.

Із зазначеного документу вбачається, що відповідач фактично користувався кредитними коштами, поповнював рахунок, здійснював інші платежі та погашав заборгованість за кредитом, до 16 квітня 2019 року року він не мав заборгованості по тілу, та проценти за користування кредитом не сплачуав.

Судом першої інстанції правильно оцінено докази на підтвердження укладення кредитного договору.

На підставі викладеного, судова колегія погоджується з позицією, яка викладена у рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року щодо доцільності стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC6 від 21.02.2016 року в сумі 29 989 грн. 23 коп.

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідача щодо недоведеності позивачем факту отримання ОСОБА_1 , банківської картки взагалі спростовується матеріалами справи та безпосерньо відомостями, які були встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Зокрема, під час судового засідання в суді першої інстанції відповідач не заперечував, що отримав кредитну картку АТ «Акцент Банк» та користувався нею, розраховувався та поповнював рахунок. Крім того, саме він зафіксований на фото з карткою в руці, яке надано позивачем до суду. Більш того, як викладено в рішенні суду, відповідач в судовому засіданні пред`явив банківську картку № НОМЕР_2 АТ «Акцент Банк» строком дії до жовтня 2021 року (том. 1 а. с. 171, том 2 а. с. 54)

Зважаючи на таке, суд апеляційної інстанції відхиляє довод апеляційної скарги, що стосується безпосереднього факту отримання картки.

Зауваження представника відповідача щодо порушення строків позовної давності також оцінюється судовою колегією критично. Зважаючи на те, що з позовом АТ «Акцент Банк» звернулось у червні 2020 року, строк діє картки закінчується у жовтні 2021 року, то питання позовної давності не є доцільним до застосування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а лише стосуються власного тлумачення обставин справи та норм права і зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стороною відповідача до суду не надано письмових даних, які б містили інформацію на підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі. Відповідач свою контрверсію обставин справи не довів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишена без задоволення, судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, в порядку ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

О.М. Хорошевський