Справа № 404/2264/19
Номер провадження 2/404/559/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Мартиненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, про визнання автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38058,30 грн. грошової вартості 1/2 частку автомобіля Daewoo Lanos TF69УЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 16.08.2003 року позивач та відповідач уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 60. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу за спільні кошти сторони придбали у власність автомобіль Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, який було оформлено на відповідача. З часу придбання автомобіля і по теперешній час відповідач самостійно використовує автомобіль, у зв`язку з чим позивач не має до вказаного автотранспорту жодного доступу. Тому, як вказала позивач, зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а так, як шлюбний договір між позивачем та відповідачем не укладено та будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна сторони не погоджували, вважає що дане рухоме майно підлягає поділу між позивачем та відповідачем в рівних частках, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом про стягнення грошової компенсації за ? часткувартості спірного автомобіля.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Бершадської О.В. від 08 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 15-16).

На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 квітня 2019 року позивачем подано заяву (вх. № 15999 від 26.04.2019 року), якою усунуто недоліки вказані в ухвалі судді від 08.04.2019 року та позовну заяву в новій редакції. Відповідно до якої позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38058,30 грн. грошової вартості 1/2 частки автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, залишивши автомобіль у власності відповідача (а.с. 19-52).

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровграда від 07 травня 2019 року відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 53).

У встановлений ухвалою судді від 07.05.2019 року строк, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. В обгрунтування поданого відзиву зазначив, що спірне рухоме майно було оформлено на відповідача, з часу придбання автомобіля і по теперішній час відповідач самостійно використовує автомобіль, тому доцільно буде залишити автомобіль ОСОБА_2 . Крім того, як зазначив відповідач 15.03.2019 року він видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бути його представниками з питань пов`язаних із вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску. За даними Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ відсутня інформація про зареєстровані авто за відповідачем, тобто спірний автомобіль відчужено. При цьому позивач належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль відчужено без її згоди не надала. Відтак відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 62-67).

За клопотанням представника позивача, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 листопада 2019 року витребувано із Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області - інформацію щодо реєстрації транспортних засобів на ім.я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 16.08.2003 року по теперішній час, зокрема автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску. У разі переходу права власності на автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, надати копії документів на підставі яких відбувся перехід права власності (а.с. 92).

У зв`язку з звільненням судді ОСОБА_7 , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 121-ОС/д, враховуючи що суддя Бершадська О.В. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/2264/19, № провадження 2/404/559/19 (розпорядження № 212 від 16.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/2264/19, № провадження 2/404/559/19 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д.

Цивільну справу № 404/2264/19, № провадження 2/404/559/19 прийнято до свого провадження, та призначено судове засідання (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 липня 2020 року; а.с.161).

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви (вх. № 12898 від 01.04.2021 року; вх. № 12899 від 01.04.2021 року) про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити (а.с. 195-196).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 58, 59, 75, 76, 87, 89, 100, 102, 125, 127, 133, 134, 155, 165, 166, 169, 171, 180, 181, 191-194), причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_4 від 16.08.2003 року виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 5, 34).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження, серії НОМЕР_5 та свідоцтво про народження, серії НОМЕР_6 , а.с. 6-7, 35-36).

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 квітня 2019 року (яке набрало законної сили 20.05.2019 року) розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрованого Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 60 (а.с. 69).

На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12.11.2019 року начальником Регіонального сервісного центру Міністрества внутрішніх справ України в Кіровоградській області за №31/11-4996 від 20.11.2019 року повідомлено, що відповідно до облікових данних Регіонального сервісного центру Міністрества внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Єдиного Державного Реєстру транспортних засобів, на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , 01.07.2011 року зареєстровано автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску. 22.03.2019 року вищевказаний транспортний засіб перереєстровано на нового власника (а.с. 103).

Тобто спірний транспорний засіб придбаний сторонами у період перебування ними у зареєстрованому шлюбі, водночас, 22.03.2019 року спірний автомобіль перереєстровано на нового власника. Суд не приймає доводи відповідача про те, що позивач не надала доказів того, що автомобіль відчужено без її згоди, оскільки відповідач не надав доказів того, що така згода позивачем була надана. В матерілах справи містяться документи (а.с. 103-116), на підставі яких відчужено автомобіль і згода позивача на відчуження спірного автомобіля відсутня.

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень Цивільного кодексу України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

За змістом, викладеним у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 Цивільного кодекс України).

Таке ж правило міститься і у частині першій статті 70 Сімейного кодексу України, згідно якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до вимог частини першої, другої та четвертої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Суд при вирішенні питання про розподіл майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, конкретно неподільні речі повинен застосувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 Сімейного кодексу України в частині обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду або виплати іншого члена подружжя до постановлення рішення судом. Розмір грошової компенсації визначається за згодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом по реальній вартості майна на момент розгляду справи. Під дійсною вартістю рухомого майна мається на увазі грошова сума, за яку воно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності може бути призначена судова експертиза, що роз`яснено в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Відповідно до пункту 30 цієї постанови Пленуму рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 Сімейного кодексу України.

Частиною першою та другою статті 364 Цивільного кодексу України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 Цивільного кодексу України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 Сімейного Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, а також те, що із змісту позовних вимог слідує, що позивач згоден на грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, приймаючи до уваги оцінку транспортного засобу виходячи з його ринкової вартості, як зазначено у висновку експерта № 40 від 23.04.2019 року виготовленого на замовлення позивача, виконаного старшим судовим експертом сектору товарознавчих та гемологічних досліджень відділу товарознавчих, гемологічних, економічних, будівельних, земельних досліджень та оціночної діяльності Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністрества внутрішніх справ Гордієнко Дмитром Сергійовичем згідно якого середня ринкова ціна автомобіля Daewoo Lanos, 1.5і, D5MM5505MT, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску на момент проведення ескпертизи (23.04.2019 року) становить 76117,00 грн. (а.с. 41-49).

В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу № 3541/2019/1372759 від 22.03.2019 року за яким ОСОБА_2 (продавець), в особі ОСОБА_6 , яка діє на підставі доручення продавця з однієї сторони, та ОСОБА_5 (покупець) з другої сторони уклали цей договір про таке, а саме на умовах даного договору продавець, тобто ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність покупцеві ОСОБА_5 транспортний засіб марки Daewoo Lanos, бежевий, номер кузова НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за продавцем 01.07.2011 року підрозділом Міністерства внутрішніх справ ТСЦ 3541, за ціною 47000,00 грн (а.с. 110)

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року №1 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Рівність прав кожного із подружжя на володіння,користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою 1 статті 63, частиною першою статті 65 Сімейного кодексу України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 314/2224/17. Верховний Суд наголосив, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Так, подаючи до суду уточнену позовну заяву, позивач надала суду ескпертний висновок, в якому визначено ринкову вартість спірного транспортного засобу, при цьому, відповідач у порушення частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України не надав суду доказів іншої ринкової вартості спірного транспортного засобу.

А тому при визначенні розміру грошової компенсації за ? частку вартості спірного транспортного засобу, судом береться до уваги саме експертиний висновок № 40 від 23.04.2019 року виконаний страшим судовим експертом сектору товарознавчих та гемологічних досліджень відділу товарознавчих, гемологічних, економічних, будівельних, земельних досліджень та оціночної діяльності Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністрества внутрішніх справ Гордієнко Дмитром Сергійовичем відповідно до якого середня ринкова ціна автомобіля Daewoo Lanos, 1.5і, D5MM5505MT, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску на момент проведення ескпертизи (23.04.2019 року) становить 76117,00 грн, тобто вартість ? частки зазначеного автомобіля складає 38058,50 грн.

Однак, позивач в прохальній частині позову визначила грошову компенсацію ? частки вартості спірного автомобіля в сумі 38058,30 грн.

За положеннями частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, за частинами першою та другою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»). Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції). Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Отже, задовольняючи позов про грошову компенсацію ? частки вартості спірного автомобіля в сумі 38058,50 грн. суд не вважає порушенням частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України щодо меж заявлених позовних вимог, а також вважає за необхідне визнати автомобіль Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як відповідач заперечував вказану обставину обгрнутовуючи її продажем автомобіля у шлюбі.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. та витрати за проведення експертизи.

Згідно частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої допомоги від 06.01.2019 року (а.с. 11) та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (а.с. 79) Відповідно до вказаного розрахунку ОСОБА_1 , згідно договору б/н від 06.01.2019 року надано правничу допомогу на суму 5000,00 грн. Зазначену суму позивач сплатила, що пітверджується квитанцією до касового прибуткового ордера б/н від 06.01.2019 року (а.с. 80).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат за проведення експертизи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу Ураїни визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 Цивільного процесуального кодексу України.)

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина шоста статті 139 Цивільного процесуального кодексу України).

На замовлення позивача, страшим судовим експертом сектору товарознавчих та гемологічних досліджень відділу товарознавчих, гемологічних, економічних, будівельних, земельних досліджень та оціночної діяльності Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністрества внутрішніх справ Гордієнко Дмитром Сергійовичем виконано ескпертне дослідження середньої ринкової ціни автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2005 року випуску (висновок ескперта ;№ 40 від 23.04.2019 року, а.с. 42-47).

За виконання ескпертного дослідження ринкової вартості автомобіля, позивач сплатила 84,42 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 40 та копією квитанції № 0.0..1 від 23.04.2019 року (а.с. 48-49).

Відтак, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з проведенням експертизи спірного транспортного засобу в сумі 84,42 грн.

Крім того, відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, статями 183, 328, 364, 368, 372 Цивільного кодексу України, 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 139, 141, 263-265 Цивільного процесуального України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, задовольнити повністю.

Визнати автомобіль Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 38058,50 грн. грошової вартості 1/2 частки автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску; витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 84,42 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. та 768,40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06.04.2021 року.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда