Провадження № 2/331/345/2021
ЄУН 331/3932/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Олександрівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Войтовича Є.М. до суду надійшла позовна заява до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (далі приватний нотаріус Дніпровського МНО Бондар І.М.), акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), третя особа Олександрівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Олександрівський ВДВС у місті Запоріжжі ПСМ УМЮ (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису № 881 від 03.12.2016 р., який вчинено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № DNABAE00000001 від 13.08.2007 року за період з 13.08.2007 р. по 18.12.2015 р., таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовано тим, що 10 грудня 2018 року Олександрівський ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрив виконавче провадження № 57873686 по виконанню виконавчого напису, який видано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 03.12.2016 року за р№ 881. Даний виконавчий напис вчинено на виконання умов кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 13.08.2007 року № DNABAE00000001, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 12585,62 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць з кінцевим терміном повернення кредиту 12.08.2012 року. Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» довідався про порушення його права, передбаченого зазначеним договором, як зазначено в позові, раніше не пізніше липня 2011 року.

Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст. 88 Закону України « Про нотаріат».

25 листопада 2020 року від відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» до суду надійшов відзив на позов, в якому підтверджено обставини укладення кредитного договору с позивачем, зазначено про невиконання зобов`язань з боку позивача за цим договором. Заявлено про повну відповідність виконавчого напису вимогам Закону України «Про нотаріат». Цивільному Кодексу України, та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З посиланням на судову практику, відповідач стверджує, що нотаріус не може бути відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказує на те, що позивач здійснював часткові оплати за кредитним договором, що свідчить про переривання строку позовної давності, що на думку відповідача, виправдовує можливість вчинення виконавчого напису поза строком у три роки. ( а.с.47-50).

Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду

Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. (а.с. 35-36).

20 листопада 2020 року від відповідача - приватного нотаріуса Дніпровського МНО Бондар І.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. (а.с. 42).

Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року продовжено строк проведення підготовчого судового засідання (а.с.65-66).

13 січня 2021 року від представника третьої особи Олександрівського ВДВС ПСМ УМЮ (м. Дніпро) надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с. 78.

Ухвалою суду від 21 січня 2021 року підготовче провадження по справі закрито; призначено справу до судового розгляду по суті; третю особу зобов`язано надати копії матеріалів виконавчого провадження № 57873686 (а.с. 80-81)

19 лютого 2021 року до суду надійшла копія матеріалів виконавчого провадження № 57873686 (а.с.91-159).

Сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча всі учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

26.03.2021 року від представника позивача адвоката Войтовича Є.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, та участі позивача ОСОБА_1 , та доручення до матеріалів справи акту приймання виконаних робіт від 26 березня 2021 року.

9.03.2021 року від приватного нотаріуса Дніпровського МНО Бондар І.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі ; відзиву на позов нотаріусом суду не надано.

25.112020 року від АТ КБ « ПриватБанк» до суду надійшов відзив на позов, в резолютивній частині якого міститься клопотання про розгляд справи без участі представника банківської установи ( а.с.50).

13.01.2021 року від представника третьої особи Олександрівського ВДВС ПСМ УМЮ (м. Дніпро) надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.78).

Суд, вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, взявши до уваги позицію відповідача АТ КБ « ПриватБанк» , викладену у відзиві на позов, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до такого.

В суді встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2012 року у справі № 2/808/67/2012 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNABAE00000001 від 13.08.2007 року звернуто стягнення на предмет застави автомобіль BMW (модель 520і, 1996 року випуску, р/н НОМЕР_1 . З мотивувальної частини рішення випливає, що позивач звернувся до суду в липні 2011 року про стягнення заборгованості станом на 27.12.2011 р. у розмірі 76 639,92 грн. (а.с.10-15).

Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.03.2021 року (а.с.16-17).

3 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за № 881 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNABAE00000001 від 13.08.2007 р. у розмірі 27 653,63 долари США, що за курсом НБУ станом на 18.12.2015 року становить 649 519,47 грн. та складається з: 4 873,72 долари США - заборгованість за кредитом, 4 703,04 долари США- заборгованість за відсотками, 619,00 доларів США - комісія, 17 517 доларів США - пеня (далі виконавчий напис № 881 від 03.12.2016 року) (а.с. 104).

10 грудня 2018 року Олександрівський ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрив виконавче провадження № 57873686 по виконанню виконавчого напису № 881 від 03.12.2016 року (а.с. 109-110).

Згідно з пунктом 16 Постанови ВССУ № 3 спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом на час виникнення спірних правовідносин регулювалося ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Пунктом 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зазначається, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3.4 вказаної Глави зазначається, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Згідно виконавчого напису № 881 від 03.12.2016 року строк, за який провадиться стягнення, - вісім років чотири місяці п`ять днів, з 13.08.2007 р. по 18.12.2015 р., що перевищую три років.

Згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», який було надано нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, останній платіж за кредитним договором №DNABAE00000001 від 13.08.2007 року було здійснено ОСОБА_1 13.08.2012 року (а.с. 101-103).

Доказів того, що після 13.08.2007 р. ОСОБА_1 здійснювалися оплати на виконання вищезазначеного кредитного, представником ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано.

Посилання представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що позивач здійснював часткові оплати за кредитним договором, що свідчить про переривання строку позовної давності, не приймаються судом до уваги через недоведеність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

До таких же висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. по справі № 6-24цс14.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису № 881 від 03.12.2016 р. таким, що не підлягає виконанню, є законними та обґрунтованими, знайшли своє підтвердження наданими позивачем доказами, і не спростовані належним чином, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке.

Представник позивача просить суд стягнути з відповідача приватного нотаріуса ДНО Бондар І.М., а саме: судовий збір в розмірі 840,80 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

Суд виходить з того, що відповідно до ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Аналогічні виводи містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).

Суд встановив, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача разом із заявою про слухання справи за його відсутністю надав суду акт приймання правничої допомоги із зазначенням переліку наданих послуг, Крім того, в матеріалах справи наявні : свідоцтво на занятті адвокатською діяльністю, ордер та договір про надання правової (а.с. 6-9).

Проте, позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи в суді, немає.

Крім того, позивачем до участі в розгляді справи в якості відповідачів залучено приватного нотаріуса Бондар І.М. та ПАТ КБ « ПриватБанк».

Судовий збір, який сплачено позивачем за розгляд справи у розмірі 840,80 грн. підлягає стягнення з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі такого.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265, 280 -282 ЦПК України, ст. 88 Закону України « Про нотаріат», суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 881 від 03.12.2016 р., який вчинено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.( адреса : АДРЕСА_2 ) про стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (, адреса6 01001, м. Київ, вул. Грушевського б. 10-д) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )заборгованості за кредитним договором № DNABAE00000001 від 13.08.2007 року за період з 13.08.2007 р. по 18.12.2015 р.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк (, адреса6 01001, м. Київ, вул. Грущевського б. 10-д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 5 квітня 2021 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва