КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/1161/20
Провадження № 2/488/334/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.02.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Кривопішиній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна (коштів) подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

28.04.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна (коштів) подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог пояснила те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2005 року, який було зареєстровано Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції.

28.04.2017 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матірю.

Під час шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль КІА SEPHIA , 2002 р.в., VIN № НОМЕР_1 , яка згідно з висновком про ринкову вартість об`єкта оцінки, коштує 110 494 грн. (сто десять тисяч чотириста дев`яносто чотири грн) без ПДВ. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами по справі не досягнуто.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду в Постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-71СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, судом мають застосувати положення частини 4, 5 ст. 71 СКУ щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Тому позивач вважає за можливе відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину із загального майна, а саме коштів вказаних у висновку про оцінку майна.

На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернулася до суду.

В судове засідання сторони не зявилися.

Позивач, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову.

Відповідач повідомлений своєчасно та належним чином в судове засідання не зявивився, проте надав заяву про слухання справи без його участі. Позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві наданого до суду, в якому відповідач розяснює, що спірний транспортний засіб було продано зі згоди позивача та отриманні кошти витрачені на потреби родини. Також додатково надав заяву про застосування стоків позовної давності посилаючись на те, що спірний автомобіль було продано 04.04.2017 року і позивачу достовірно було про це відомо, а з позовом до суду позивач звернулася тільки 28.04.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2005 року, який було зареєстровано Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції.

28.04.2017 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матірю.

Під час шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль КІА SEPHIA, 2002 р.в., VIN № НОМЕР_1 , яка згідно з висновком про ринкову вартість об`єкта оцінки від 01.04.2017 року, коштує 110 494 грн. (сто десять тисяч чотириста дев`яносто чотири грн) без ПДВ. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами по справі не досягнуто.

Позивач посилаючись на Пленум Верховного Суду в Постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-71СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, судом мають застосувати положення частини 4, 5 ст. 71 СКУ щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації, вважає, за можливе відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину із загального майна, а саме коштів вказаних у висновку про оцінку майна.

Відповідач в свою чергу категорично заперечує у відзиві проти фактів викладених у позові, вказую на те, що автомобіль було продано зі згоди позивача, а кошти витрачені на потреби родини.

Проте не надав жодного доказу на підтвердження зазначеного, тим паче, що автомобіль було продано 04.04.2017 року, а рішення про розірвання шлюбу прийнято Корабельним районним судом м. Миколаєва 28.04.2017 року, тобто відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу на початку квітня і сторони вже знаходилися в шлюборозлучному процесі, тож про витрачення коштів на потреби родини не може бути і мови, що достовірно встановлено судом.

Також суд залишає по зауваги і заяву відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу набуло законної сили 09.05.2017 року, і саме з цієї дати починається відлік строку на позовну давність, яку позивачем пропущено не було.

На думку суду, залишається поза увагою і вимога позивача про нерівномірний поділ коштів від продажу спірного автомобіля, з приводу того, що позивачем не було також доведено, що вона не була обізнана про продаж автомобіля, а по тому суд вважає за належне здійснити рівний розподіл оцінної вартості автомобіля, як це вимагає діюче законодавство України.

Згідно ст. 29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

25.05.2020 року Верховний Суд постановою у справі № 347/955/16 сформував позицію щодо можливості присудження компенсації за частину неподільного рухомого майна одному із подружжя, без його реального поділу і залишення майна у спільній частковій власності. Іншими словами це означає, що один із подружжя, який користується ТЗ або має більш нагальну необхідність у користуванні ним в подальшому для використання в роботі, тощо, може отримати за рішенням суду такий ТЗ у свою власність та відповідно зобов`язання сплатити іншому із подружжя грошову компенсацію за його частку у спільному майні. Відпаде необхідність спільного користування таким ТЗ, а отже чисельна кількість проблем пов`язаних з реєстрацією права часткової власності та реалізацією такого права, про які вже згадувалось мною у попередній публікації.

Отже, розберемо мотиви з яких виходив Верховний Суд у вищевказаній постанові.

У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Що стосується позовних вимог в частині поділу автомобіля Верховний Суд у своїй постанові від 25.05.2020 року зазначив, що «суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу, тому він, відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71 СК України, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними. А оскільки вказаний автомобіль знаходиться у користуванні одного із подружжя судами правомірно присуджено стягнути з останнього 1/2 частину його вартості в рахунок компенсації права на належну частку іншого члена подружжя».

Для більш повного аналізу питання проблематики поділу рухомого майна подружжя, також слід зупинитись на судовій практиці, що вже існувала та широко застосовувалась судами у випадках відчуження одним з подружжя ТЗ, з метою уникнення такого поділу.

Верховний Суд зупиняється більш детально на самих поширених моментах, які ускладнюють процес поділу рухомого майна подружжя та можливих шляхах вирішення у правовому полі з власної судової практики та зазначу відповідно декілька судових справ у даній категорії.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом частин 1, 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч.2 даної статті вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо позиція позивача не є принциповою в плані визнання за собою права власності на частину ТЗ в рахунок поділу майна, то найбільш дієвою правової позицією у випадку коли вже ТЗ відчужено другим з подружжя без згоди та відповідно у випадку, коли коштами продавець розпорядився одноособово не в інтересах сім`ї ставити питання про стягнення грошової компенсації за його частку у спільному майні від дійсної ринкової вартості ТЗ на момент розгляду справи.

З цього приводу сформовано сталу практику, яка надає можливість позивачу отримати грошову компенсацію, від дійсної ринкової вартості майна, надавши до суду експертну оцінку аналогічного транспортного засобу, а не від суми вказаної у договорі купівлі-продажу ТЗ, яка як вже зазначалось, не рідко є невиправдано заниженою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.20128 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Відповідна правова позиція знайшла своє відображення у рішенні в рамках розгляду цивільної справи №755/2700/19 .

Що стосується рухомого майна, яке відчужується одним із подружжя у період зареєстрованого шлюбу, або період, коли сторони проживали разом та вели спільне господарство, то кошти отриманні продавцем (одним із подружжя) від продажу такого ТЗ, вважаються такими, що витрачені в інтересах сім`ї, якщо доводи протилежного не підтверджено, у такому випадку грошову компенсацію за свою частку у спільному рухомому майні отримати не буде можливості з вищевказаних мотивів, (постанова ВС 25.05.2020 року у справі № 347/955/16).

Судом достовірно встановлено, що в даній справі кошти від продажу транспортного засобу не були витрачені на потреби родини, бо подружжя вже знаходилося в шлюборозлучному процесі.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про рівноцінний поділ коштів вказаних у висновку про ринкову вартість оцінки автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача 55 247,00 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 50% сплаченого нею судового збору.

Керуючись ст.ст. 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна (коштів) подружжя - задовольнити частково.

Здійснити розподіл коштів від продажу автомобіля КІА SEPHIA , 2002 р.в., VIN № НОМЕР_1 , яка згідно з висновком про ринкову вартість об`єкта оцінки, коштує 110 494 грн. (сто десять тисяч чотириста дев`яносто чотири грн) без ПДВ між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) по 1/2 частині кожному.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) 55 247,00 грн. - 1/2 вартості транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) 50% судового збору 575,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 )

Суддя: Я.А. Чернявська