Справа № 296/692/20 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

05 квітня 2021 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді Трояновської Г.С., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області подало апеляційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2020 року, яка ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19 лютого 2021 залишена без руху, про що повідомлено скаржника та надано йому строк на протязі десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків скарги, шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та сплати судового збору в розмірі 1261 грн. 20 коп.

На виконання вимог вказаної ухвали суду представником ГУ Держгеокадастру у Житомирській області було подано клопотання, в якому заявник просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2020 року та продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору з тих підстав, що на даний час не затверджений кошторис на 2021 рік, кошти на рахунках ГУ Держгеокадастру у Житомирській області відсутні.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 березня 2021 року заявнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2020 року, продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом сплати судового збору до 30 березня 2021 року та повторно роз`яснено наслідки неусунення недоліків апеляційної скарги.

30 березня 2021 року на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору. Посилаючись на складну економічну ситуацію в країні щодо обмеженого фінансування представник ГУ Держгеокадастру у Житомирській області зазначив, що намагався вчинити усі дії щодо сплати судового збору, але кошти, які просили виділити на оплату таких витрат так і не надійшли на рахунки ГУ Держгеокадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

По суті аналогічна норма викладена у ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Вирішуючи заявлене клопотання, суд вважає, що воно задоволенню не підлягає, з мотивів.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з фінансуванням із Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення такої сплати (п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Водночас, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року ЄСПЛ також зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як зазначено вище, заявнику ухвалою суду від 05 березня 2021 було продовжено строк для сплати судового збору до 30 березня 2021 року, тобто надано достатній термін для усунення вказаного недоліку.

Незважаючи на сприяння суду у доступі до правосуддя, у розумінні наведених вище норм як національного, так і міжнародного права, станом на 05 квітня 2021 року недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 ЦПК України, застосовуються положення ст.185 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, оскільки недоліки апеляційної скарги не усунуті, то її слід вважати неподаною і повернути особі, яка її подала.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2020 року вважати неподаною і повернути.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя: