Справа № 308/5623/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.04.2021 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - Сарай А.І.,
за участю секретаря судового засідання - Зборовської Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 20.09.2001 року між нею та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 20.02.1999 року за № 7-620, що посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М., було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відчужувана земельна ділянка належала продавцю ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія І-ЗК № 044023, виданого управлінням Держкомзему у м. Ужгород 31.08.2001 року на підставі рішення № 115 виконкому Ужгородської міської ради від 23.07.1997 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3406.
У подальшому позивач звернулася до землевпорядної організації з метою виготовлення державного акту про право власності на своє ім`я на основі вищезазначеного договору купівлі-продажу. Працівниками земельних установ їй було роз`яснено, що підставою для виготовлення державного акту про право власності на земельну ділянку може бути лише нотаріально посвідчений договір.
Наголошує, що для укладення нотаріальної угоди вона звернулася до представника продавця ОСОБА_3 , який діяв від імені попереднього власника ділянки ОСОБА_2 по довіреності. Зі слів ОСОБА_3 з`ясувалося, що у нього не має права укласти з позивачем вказаний договір у нотаріальній формі, так як пройшов певний час і термін дії довіреності від 20.02.1999 року за № 7-620, що посвідчена приватним нотаріусом, виданої на його ім`я, закінчився, оскільки така була видана строком до 20.02.2002 року. ОСОБА_3 порекомендував їй звернутися безпосередньо до попереднього власника купленої нею земельної ділянки. Після того як вона пішла за місцем проживання відповідача, то змогла поспілкуватися лише з членами його сім`ї, які повідомили їй, що відповідач часто перебуває за кордоном, і зателефонує їм, коли матиме можливість вирішити питання з проданою земельною ділянкою. По телефону вони домовилися, що після того як у продавця з`явиться можливість, то вони укладуть відповідний договір купівлі-продажу на вище визначених умовах у нотаріальній формі.
Зауважує, що пройшло багато часу, вона з цього моменту почала будувати будинок на придбаній ділянці та на даний час у неї виникла потреба оформити відповідну документацію на продовження будівництва та зареєструвати право власності на ділянку у встановленому законом порядку аби подарувати її дітям, оскільки має проблеми зі здоров`ям. Однак з незрозумілих їй причин продавець ділянки не виходить на зв`язок. Такий стан справи з придбаною нею земельною ділянкою площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, порушує її права як власника, які підлягають захисту в судовому порядку.
Як зазначає позивач, зважаючи на те, що існують обставини, які перешкоджають нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу та не залежать від волі сторін, є всі підстави для визнання даного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.09.2001 року укладеного між нею та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 20.02.1999 року за № 7-620, що посвідчена приватним нотаріусом УМНО Смірновою С.М., на земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - дійсним в порядку ст. 219 ЦК України.
У зв`язку з наведеним позивач просить суд: визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.09.2001 року, укладений між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 20.02.1999 року за № 7-620, що посвідчена приватним нотаріусом УМНО Смірновою С.М., на земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - дійсним; визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЗК № 044023, виданий управлінням Держкомзему у м. Ужгород 31.08.2001 року на підставі рішення № 115 виконкому Ужгородської міської ради від 23.07.1997 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3406.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача постановлено здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі та участі її представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Крім того, 02.04.2021 року позивач подала до суду заяву, в якій зазначила, що під час розгляду справи була виявлена розбіжність в документах, що стосуються предмету спору - земельної ділянки площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (розбіжність полягає в номері ділянки, вказаній в довіреності на розпорядження нею). З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи надає суду заяву, в якій ОСОБА_5 - чоловік та спадкоємець померлої дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та як безпосередній учасник подій, підтверджує, що його дружина ОСОБА_4 свого часу отримала у власність на підставі рішення № 115 виконкому Ужгородської міської ради від 23.07.1997 року та в подальшому державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЗК № 044024, виданому управлінням Держкомзему у м. Ужгород 31.08.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3405, земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку. Дану ділянку ОСОБА_4 отримала у власність одночасно з ОСОБА_2 , який отримав у власність суміжну ділянку в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовилися продати свої ділянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак через те, що державні акти на землю на той час лише були в процесі виготовлення, було домовлено надати довіреність на завершення оформлення документів та розпорядження ділянками на користь ОСОБА_1 спільному знайомому ОСОБА_3 , який також на даний час помер. При цьому в подальшому з`ясувалося, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 невірно зазначили в довіреностях номера власних ділянок (переплутали навпаки). Кошти за продаж ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримували разом. Просить суд врахувати наведені обставини, розгляд справи провести без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довіреності на приватизацію та продаж земельної ділянки від 20.02.1999 року, що посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М., зареєстрованою в реєстрі за № 7-620, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 здійснити необхідні дії по приватизації земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , одержати державний акт на право приватної власності на землю, продати, подарувати або обміняти земельну ділянку. Строк дії даної довіреності до 20.02.2002 року.
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЗК № 044023, виданого управлінням 31.08.2001 року на підставі рішення № 115 виконкому Ужгородської міської ради від 23.07.1997 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3406, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2014 року (справа № 308/18995/13-ц) задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Ухвалено: визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від двадцятого вересня дві тисячі першого року, укладеного між ОСОБА_1 , мешканкою АДРЕСА_3 , та ОСОБА_3 , мешканцем АДРЕСА_4 , який діяв від імені ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_5 , на підставі довіреності від 20.02.1999 року за № 7-622, що посвідчена приватним нотаріусом УМНО Смірновою С.М., на земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - дійсним; визнати за ОСОБА_1 , мешканкою АДРЕСА_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 37674917 від 18.05.2016), за ОСОБА_1 зареєстровано право власності в цілому на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 30.03.2021 року, справжність підпису у якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данюк Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 60, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік та спадкоємець померлої дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та як безпосередній учасник подій, даною заявою підтвердив наступне. Дійсно його дружина ОСОБА_4 свого часу отримала у власність на підставі рішення № 115 виконкому Ужгородської міської ради від 23.07.1997 року та в подальшому державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЗК № 044024, виданого управлінням Держкомзему у м. Ужгород 31.08.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3405 - земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку. Дану ділянку ОСОБА_4 отримала у власність одночасно з ОСОБА_2 , який отримав у власність суміжну ділянку АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 (з погодженням зі ним) та ОСОБА_2 домовилися продати свої ділянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак через те, що державні акти на землю на той час лише були в процесі виготовлення, було домовлено надати довіреність на завершення оформлення документів та розпорядження ділянками на користь ОСОБА_1 спільному знайомому ОСОБА_3 , який також на даний час помер. При цьому в подальшому з`ясувалося, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 невірно зазначили в довіреностях номера власних ділянок (переплутали навпаки). Кошти за продаж ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримували разом. Дані свідчення подаються ним, так як він свідок - ОСОБА_5 в судове засідання у даній справі з`явитись з об`єктивних причин не може, а про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів йому відомо.

Згідно з п. 4 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року), суд застосовує норми Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), діючого на момент виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Аналогічні положення містить чинний на ЦК України, згідно зі ст. 657 якого, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Як роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Як встановлено судом, будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, договір не був посвідчений нотаріально, продавець земельної ділянки ухилився та на даний час ухиляється від його посвідчення.

Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою, тобто договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.09.2001 року та визнаний сторонами. На підтвердження укладання та виконання договору позивач, як покупець передала відповідачу грошові кошти у визначеній договором сумі, а останній прийняв грошові кошти.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.09.2001 року, укладений між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, та ОСОБА_1 , слід визнати дійсним.

Що стосується вимог позивача щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.16 ЦК України (в редакції 2003 року) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений також ст. 6 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтями 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

За наведених обставин та беручи до уваги, що ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати свої права щодо нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в інший, крім судового захисту, спосіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 16, 386, 392, 657 ЦК України (в редакції 2003 року), ст. ст. 6, 47, 224, 227, ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 вересня 2000 року, укладений між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 20 лютого 1999 року за № 7-620, що посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М., на земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЗК № 044023, виданий управлінням Держкомзему у м. Ужгород 31.08.2001 року на підставі рішення № 115 виконкому Ужгородської міської ради від 23.07.1997 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3406.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Повний текст рішення складено 01 квітня 2021 року.

Головуюча А.І. Сарай