Номер провадження: 22-ц/813/2150/21
Номер справи місцевого суду: 511/370/20
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Роздільнянської районної ради Одеської області на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Роздільнянської районної ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальне некомерційне підприємство спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянська центральна районна лікарня», про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2020 року до Роздільнянського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Роздільнянської районної ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальне некомерційне підприємство спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянська центральна районна лікарні», про стягнення моральної шкоди (а.с 1-21).

22 червня 2020 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області (головуючий-суддя Ільяшук А.В.) позовні вимоги ОСОБА_1 до Роздільнянської районної ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальне некомерційне підприємство спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнянська центральна районна лікарня», про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Роздільнянської районної ради Одеської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, стягнуто з Роздільнянської районної ради Одеської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві грн.) гривні за рахунок бюджетних асигнувань. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с 103-109).

21 липня 2020 року канцелярією Роздільнянського районного суду Одеської області зареєстровано апеляційну скаргу рішення від 22 червня 2020 року. Апелянт вважає дане, що дане рішення підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильним дослідженням та оцінкою доказів, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, порушення норм процесуального права. Апелянт пояснює те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження погіршення стану здоров`я знервованості, погіршення стосунків з оточуючими людьми, а також підтвердження причинно-наслідкового зв`язку, що саме невиконання рішення суду спричинило вищезазначені події. Тобто, твердження позивача про спричинення йому Роздільнянською радою Одеської області моральних страждань є виключно його переконанням. Однак кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цивільно-процесуальним законодавством. Апелянт пояснює, що у виписці із медичної карти амбулаторного хворого № 11/20 від 03 січня 2020 року, на підтвердження спричинення ОСОБА_1 Роздільнянською районною радою Одеської області моральної шкоди, зазначеного не спростовує та не доводить завдання його вказаної моральної шкоди. Крім того, апелянт звертає увагу на письмові докази подаються в оригіналі, а саме порядок засвідчення копій документів, для того щоб бути допустимим доказом будь-який документ повинен бути залучений до матеріалів справи. Апелянт просить скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні 25.03.2021 року ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Представник відповідача ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу.

Генеральний директор КНП «Роздільнянська БПЛ» просив розглядати справу без участі представника закладу.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції встановивши, що діями відповідача ОСОБА_3 завдано моральну шкоду, суд вирішив застосувати положення статті 237-1 КЗпП України, та з урахуванням тривалості невиконання рішення суду (справа №511/2365/16-ц), та характеру порушених прав позивача, тяжкості і істотності вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 (сто тисяч) гривень, що відповідає засадам розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області (справа №511/2365/16-ц) позовні вимоги ОСОБА_1 до Роздільнянської районної ради Одеської області, Комунального закладу «Роздільнянська центральна районна лікарня», за участю третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації про поновлення на роботі; визнання протиправним та скасування рішення сесії районної ради; поновлення дії контракту; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу були задоволені (а.с. 4-10).

А саме визнано незаконним та скасовано рішення сесії Роздільнянської районної ради Одеської області № 186 - VII від 23 вересня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря комунального закладу «Роздільнянська центральна районна лікарня». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Комунального закладу «Роздільнянська центральна районна лікарня» з 23.09.2016 року. Поновлено дію контракту від 14 червня 2016 року укладеного між Роздільнянською районною державною адміністрацією та головним лікарем КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» ОСОБА_1 з 23.09.2016 року. Стягнено з Комунального Закладу «Роздільнянська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.09.2016р. по 12.12.2016 р. у сумі 28 016, 24 грн. (двадцять вісім тисяч шістнадцять) грн. 24 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 10 506 (десять тисяч п`ятсот шість) грн. 09 коп. Стягнуто з Роздільнянської районної ради Одеської області на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань. Рішення суду набрало законної сили 12.07.2017 року (а.с. 9-10).

Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 року та постановою КЦС ВС від 21.11.2019 року, після перегляду рішень за касаційною скаргою Роздільнянської районної ради.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 червня 2019 року (справа №511/2365/16-ц) було виправлено описку, допущену у виконавчому листі № 511/2365/16-ц від 28.12.2018 року, виданому Роздільнянським районним судом Одеської області про примусове виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.12.2016 року по цивільній справі 511/2365/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської районної ради Одеської області, Комунального закладу «Роздільнянська центральна районна лікарня», за участю третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації про поновлення на роботі; визнання протиправним та скасування рішення сесії районної ради; поновлення дії контракту; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зазначивши вірно боржника - Роздільнянську районну раду Одеської області (Одеська область, Роздільнянський район, м. Роздільна, вул. Незалежності, 9, ) (а.с. 12).

Постановою головного державного виконавця Гортолум В.С. від 21.06.2019 року були внесені зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість назви Роздільнянська районна державна адміністрація Одеської області зазначено назву: Роздільнянська районна рада Одеської області, замість зазначено . Виконавче провадження №58007931 (а.с.13).

Згідно постанови головного державного виконавця Гортолум В.С. від 10.07.2019 року, за невиконання вимог виконавчого листа №511/2365/16-ц виданого Роздільнянським районним судом Одеської області від 28.12.2018 року, з урахуванням ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.06.2019 року накладено на боржника: Роздільнянську районну раду Одеської області, , штраф на користь держави у розмірі 5100 гривень. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінально відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 14).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Гортолум В.С. від 30.07.2019 року, за повторне невиконання вимог виконавчого листа №511/2365/16-ц виданого Роздільнянським районним судом Одеської області від 28.12.2018 року, з урахуванням ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.06.2019 року, накладено на боржника: Роздільнянську районну раду Одеської області, , штраф на користь держави у розмірі 10200 гривень (а.с. 15).

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області Гаврилюк Л.В., ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , визнано потерпілим по кримінальному провадженню №0000017 за попередньою правовою кваліфікацією частина 1 статті 382 КК України (а.с. 16).

Отже, з наведеного вбачається, що боржником в рамках виконавчого провадження № 58007931 щодо виконання листа № 511/2365/16-ц була Роздільнянська районна рада Одеської області.

Рішення суду в справі № 511/2365/16-ц було прийнято 12.12.2016 року, а набрало законної сили 12.07.2017 року. Рішення від 12.12.2016 року оскаржувалось Роздільнянською районною радою до судів апеляційної та касаційної інстанції, про що було вище зазначено.

Виконано рішення суду було лише 01.02.2021 року, на підтвердження чого апеляційному суду була надана копія наказу КНП «Роздільнянська багатопрофільна лікарня» Роздільнянської міської ради № 7-к від 01.02.2021 року.

Посилання апелянта на те, що ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.11.2019 року було видано виконавчий лист, в якому боржником визначено комунальний заклад «Роздільнянська центральна районна лікарня» відхиляються апеляційним судом, оскільки вказана установа знаходилась у віданні Роздільнянської районної ради Одеської області (п.1.1 Статуту КЗ «Роздільнянська ЦРЛ» затвердженим рішенням Роздільнянької районної ради від 02.09.2016 р. № 178-VІІ районна лікарня є об`єктом права спільної власності територіальних громад Роздільнянського району, управління яким здійснюється Роздільнянською районною радою) та була ліквідована. Правонаступником комунальної установи стала КНП «Роздільнянська багатопрофільна лікарня» Роздільнянської міської ради, яка, в подальшому, виконала рішення суду від 12.12.2016 року в справі № 511/2365/16-ц.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляд (рішення ЄСПЛ в справі Шмалько проти України). Крім того як зауважив ЄСПЛ в справі ОСОБА_4 проти України право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок («Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції ( «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме в п. 5 роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13 вище зазначеної постанови Пленуму ВСУ).

Як було вище зазначено рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.12.2016 року в справі № 511/2365/16-ц був встановлений факт незаконного звільнення працівника ОСОБА_1 та поновлено останнього на займаній посаді.

Судові спори між ОСОБА_5 та відповідачами в справі тривали понад чотири роки, що підтверджується інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Рішення суду від 12.12.2016 року в справі № 511/2365/16-ц набрало законної сили 12.07.2017 року, а фактично було виконано 01.02.2021 року.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого №11/20, ОСОБА_1 діагностовано посттравматичний стресовий розлад. Захворювання розвинулося після виняткової стресової ситуації. Психічний стан значно погіршився після того, як стресова ситуація розв`язалася. Проявляється почуття тривоги, неспокою, нав`язливих спогадів стресової ситуації, жахливих сновидінь, недостатнього сну. Крім того, ОСОБА_1 потребує тривалого медикаментозного лікування (не менше як рік), тривалої психотерапевтичної корекції (не менше як рік), та санаторно-курортного лікування у санаторно-курортному закладі для лікування ЦНС (а.с. 17).

Враховуючи вище наведене в сукупності апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини, які мають значення для справи, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.

Щодо інших посилань апелянта. За п. 2 ч. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

КЦС ВС в постанові від 18.12.2018 року в справі № 761/5894/17, досліджуючи питання щодо порядку засвідчення копій документів, які подаються до суду послався на практику ЄСПЛ, де зазначив, що рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

В матеріалах справи міститься копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КУ «Міський психічний диспансер» від 03.01.2020 року, яка 22.06.2020 року завірена підписом судді в справі (суддя Ільяшук А.В., яка прийняла справу до свого провадження 04.05.2020 року), що означає, що оригінал цієї довідки був оглянутий судом.

Відповідно до ст. 96 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. В зв`язку з наведеним відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Роздільнянської районної ради Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

25.03.2021 року м. Одеса