465/899/21
2-з/465/79/21
У Х В А Л А

02.04.2021 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Гладишева Х.В., перевіривши заяву про забезпечення позову, подану представником ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , про витребування майна,-

встановив:

01 квітня 2021 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла заява про забезпечення позову, подана представником ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , про витребування майна.

Представник позивача зазначає, що між позивачем та відповідачем наявний спір про витребування її майна, яке відповідач набув незаконно.

У заяві про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову а саме: накласти арешт на ј частину квартири АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_3 із забороною ОСОБА_3 та будь-кому іншому, що діють від його імені та в його інтересах, відчужувати у будь-який спосіб, укладати угоди, проводити реєстрацію та перереєстрацію ј квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що можуть призвести до зміни права власності.

На обгрунтування поданої заяви зазначає, що предметом позову є витребування ј частини майна у відповідача, а саме: частини квартири АДРЕСА_1 , власником в цілому якої відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак яке незаконно вибуло із її володіння та право власності зареєстровано за відповідачем згідно договору дарування серія та номер: 479, видане 05.10.2016 року. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена повністю, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.12.2015 року скасовано, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, встановлено факт належності спадкового майна на підставі власності у розмірі обов`язкової частки за ОСОБА_5 після смерті її дочки ОСОБА_6 на спадкове майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. від 23.01.2015 року, їй ОСОБА_7 в розмірі ј частини квартири АДРЕСА_1 та відповідно визнано недійсним витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на спірне майно та в подальшому на підставі договору дарування відчужив його .

Постановою Верховного суду від 04.09.2019 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року скасовано, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.12.2015 року залишено в силі.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до них матеріали, суддя дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підставвиходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

З урахуванням вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦКП України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №237080622 від 15.12.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М. 10.10.2016 року за №31788129 внесено відомості про відчуження права власності, та вказано, що власником ј частки спірної квартири АДРЕСА_1 , на яку позивач просить накласти арешт, є ОСОБА_3 .

Таким чином, предмет позову з яким позивач звернулася до суду, взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких звернулася до суду, у разі задоволення позову.

Оскільки, обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч.3 ст.154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Враховуючи вищевказані норми, вивчивши доводи представника позивача, викладені у заяві про забезпечення позову, що у випадку задоволення позову і за умови відчуження спірної квартири до набрання законної сили рішенням суду, виконання цього рішення може бути утрудненим або взагалі неможливим, оглянувши матеріали цивільного позову, з урахуванням доказів, наданих на підтвердження позовних вимог, та дані щодо особи відповідача, заявлені позовні вимоги, які безпосередньо стосуються майна, щодо якого представник позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява є достатньо обґрунтованою і вказані заходи спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, тому вважає, що таку заяву слід задовольнити, в порядку забезпечення позову накласти арешт на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149, 151, 153 ЦПК України, -

постановив:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, яка подана її представником ОСОБА_1 задовольнити.

Накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 із забороною ОСОБА_3 та будь-кому іншому, що діють від його імені та в його інтересах, відчужувати у будь-який спосіб, укладати угоди, проводити реєстрацію та перереєстрацію ј квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що можуть призвести до зміни права власності.

Копію ухвали направити Франківському відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (79000, м.Львів, вулиця Конотопська, будинок 6/8) для відома та виконання, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для відома.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складення або у порядку та строки, передбачені ст.354, 355 ЦПК України.

Суддя Гладишева Х.В.