Справа № 171/2243/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2021 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області:

в складі головуючої судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря судових засідань Титаренко Л.Б.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, пені, інфляційних витрат та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, пені, інфляційних витрат та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що він домовився з відповідачем ОСОБА_2 про продаж йому зерна, у зв`язку з чим відповідач умовив його здійснити передоплату за вказаний товар після чого ОСОБА_2 зобов`язався передати йому зерно.

Позивач посилається на те, що 07.11.2017 року ним було здійснено відповідачу передоплату за зерно в сумі 18 000 грн. Проте, ОСОБА_2 вказаний товар йому не передав пояснивши, що на даний час зерна на складі немає, тому йому потрібно зачекати.

Зазначає, що відповідач виконав своє зобов`язання по продажу зерна частково, оскільки передав йому товар лише на суму 9775 грн., що підтверджується накладними, копії яких ним додано до позовної заяви. Так, відповідачем здійснено передачу йому зерна ячменю 1505 кг на суму 5568 грн. та зерна кукурудзи 1083 кг на суму 4007 грн. Позивач вказує, що ним оплачена доставка товару в сумі 200 грн.

Позивач зазначає, що у зв`язку з вказаними обставинами сума основного боргу відповідача перед ним складає 8225 грн., оскільки вважає, що строк виконання зобов`язання по передачі йому купленого зерна закінчився 30.11.2017 року.

Зазначає, що його неодноразові звернення до відповідача не принесли результату, оскільки ОСОБА_2 на даний час борг йому не повернув та уникає розмов про його повернення.

Вважає, що за несвоєчасним виконанням зобов`язання та незаконним заволодіння відповідачем його коштами йому також спричинено моральну шкоду, оскільки його син є інвалідом другої групи. Крім того, зазначає, що 24.09.2018 року він звертався до правоохоронних органів з приводу протиправних дій ОСОБА_2 , проте отримав відповідь від органу поліції про те, що між ним та відповідачем вбачаються цивільно-правові відносини.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 8225 грн. основного боргу, 8000 грн. пені, інфляційні витрати та моральну шкоду в розмірі 8000 грн. у зв`язку з невиконанням зобов`язання по реалізації зерна, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що він вважає, що між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу зерна. Кошти за товар в сумі 18000 грн. він сплатив помічнику ОСОБА_2 , який видав йому частину зерна. Особисто ОСОБА_2 гроші він не надавав, розписку у відповідача або його помічника не вимагав. Вважає, що підтвердженням про сплату коштів є накладна.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 до суду не з`явилися. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, зазначив, що відповідач позов не визнає у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів, в його задоволенні просив відмовити.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно накладної № 1 від 07.11.2017 року ОСОБА_1 внесена передоплата за зерно в сумі 18000 грн. (а.с.21).

Згідно накладної № 3799 від 30.11.2017 року вбачається, що на ОСОБА_1 одержано зерно ячменю в кількості 1505 кг, за ціною 3,70 грн. за 1 кг, на загальну суму 5568 грн.; зерно кукурудзи в кількості 1083 кг, за ціною 3,70 грн. за 1 кг, на загальну суму 4007 грн.; доставка зерна становить 200 грн.; розрахунок за товар 18000-9775= 8225 грн.; загальна сума з ПДВ за товар становить 9775 грн. (а.с.22).

Відповідно до повідомлення Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 24.09.2018 року за № 49.1-4697 вбачається, що ОСОБА_1 надано відповідь щодо невнесення його заяви до ЄРДР та роз`яснено, що невиконання умов договору між сторонами є цивільно-правовими відносинами (а.с.23).

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 чт.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо продавець прострочив виконання обов`язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. (ч. ч. 1,3 ст. 691 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивач отримав зерно ячменю в кількості 1505 кг, за ціною 3,70 грн. за 1 кг, на загальну суму 5568 грн., зерно кукурудзи в кількості 1083 кг, за ціною 3,70 грн. за 1 кг, на загальну суму 4007 грн. відповідно накладної № 3799 від 30.11.2017 року, що свідчить про укладення ним договору купівлі продажу. Проте, з наданих позивачем доказів не встановлено, що договір купівлі продажу укладено саме з відповідачем ОСОБА_2 .

Крім того, на підтвердження вчинення усного правочину не надано належних та допустимих доказів здійснення оплати товару відповідачу ОСОБА_2 , що передбачено до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, позивач не довів, що відповідач прострочив виконання зобов`язаннящодо передачі товару відповідно до положень ст.ст.530, 663 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.11.2017 року ним було здійснено відповідачу передоплату за зерно в сумі 18000 грн.

Так, відповідно до ст.570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Головними ознаками завдатку та обов`язковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є: письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань завдатком.

Кошти, які не мають ознак завдатку, тобто передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів; видані за домовленістю (правочином) неписьмової форми є авансом, який, за законом, не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію - платіжну.

Судом встановлено, що згідно накладної № 1 від 07.11.2017 року ОСОБА_1 внесена передоплата за зерно в сумі 18000 грн.

Суд вважає, що грошові суми, які позивач вніс є авансовими сумами. У зв`язку з чим, сторона, яка видала аванс, в даному випадку позивач, має право вимагати його повернення у випадку невиконання договору. Разом з тим, жодних доказів не надано, а судом не встановлено, що грошові кошти були отримані ОСОБА_2 .

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже доводи позивача про те, що між сторонами в даній справі мають місце договірні відносини з приводу купівлі-продажу зерна не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються вищенаведеними встановленими обставинами у даній справі та нормами права.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

За вищенаведених обставин та норм права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 258-259, 264-265, 273, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, пені, інфляційних витрат та моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07.04.2021 року.

СуддяЛ. І. Кодрян