Справа № 522/3415/20
Провадження № 2/522/1975/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0054/74/66674 від 06 жовтня 2006 року,-

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та просить: визнати предметом іпотеки та внести відомості про обтяження та заборону відчуження до державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 ; у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0054/74/66674 від 06 жовтня 2006 року у сумі: 49 367 доларів США 23 центи звернути стягнення, у порядку ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

В обґрунтування позовних вимог представником позивача в позовній заяві зазначено, що 06 жовтня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/0054/74/66674, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 150 000 доларів США 00 центів строком до 06 жовтня 2026 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі -13,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань, що витікають із умов Кредитного договору, 12 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, згідно якого відповідач передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею: 116,6 кв. м., житловою: 70,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також представник позивача зазначає, що 23 січня 2014 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 522/27516/13-ц позовні вимоги Банку задоволено частково, а саме: звернуто стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею: 116,6 кв. м., житловою: 70,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У ході перевірки державного реєстру прав власності на об`єкти нерухомого майна, Банку стало відомо, що 29 листопада 2011 року вищезазначений Предмет іпотеки на підставі Договору дарування від 29 листопада 2011 року № 6686 незаконно було відчужено ОСОБА_1 .. Станом на 13 лютого 2020 року заборгованість за кредитом, відсотками та пені по кредитному договору № 014/0054/74/66674 від 06 жовтня 2006 року складає: 1 683 798 доларів США 84 центів. У зв`язку з вказаними діями, Іпотекодержатель позбавлений можливості задоволення своїх вимог за Кредитним договором, так як заставне майно оформлено на особу, яка не має жодного відношення до нього. На підставі вищевикладеного представник позивача просить визнати предметом іпотеки та внести відомості про обтяження та заборону відчуження до державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 ; у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0054/74/66674 від 06 жовтня 2006 року у сумі: 49 367 доларів США 23 центи звернути стягнення, у порядку ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17 червня 2020 року.

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року за заявою представника позивача вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

У підготовче засідання 17 червня 2020 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомились, про причини неявки суд не повідомляли, на підставі ч. 1 ст.223 ЦПК України підготовче засідання відкладено на 28 вересня 2020 року.

З 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя знаходилась в щорічній основній відпустці.

До суду 22 вересня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. Відзив подано у відповідності та з дотриманням вимог ст. 178 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з підстав їх необґрунтованості, зазначаючи, що на підставі договору дарування від 29 листопада 2011 року ОСОБА_3 , якій належала квартира на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2010 року передала ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира в цілому складається з двох жилих кімнат, житловою площею - 39,6 кв. м.,загальною-52,9 кв. м. Відповідно до іпотечного договору від 12 жовтня 2006 року, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка має загальну площу: 116,6 кв. м., житлову: 70,5 кв. м. Вказані квартири, як про це зазначається представником відповідача у відзиві мають різну площу, тому на думку представника відповідача спірна квартира не є предметом іпотеки. Також представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, який на її думку був порушений представником позивача при зверненні до суду зі вказаним позовом.

У підготовче засідання 28 вересня 2020 року з`явився відповідач ОСОБА_1 та його представник. Інші учасники у підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за його відсутності. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 грудня 2020 року.

До суду 19 жовтня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на позовну заяву, в якій зазначено, що доводи, які містяться у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

У судове засідання 22 грудня 2020 року з`явився представник відповідача ОСОБА_1 . Інші учасники у підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав його зайнятості в іншому судовому засідання. Суд визнав неявку представника неповажною. Судове засідання відкладено на 25 січня 2021 року для забезпечення явки представника позивача у судове засіданння.

У судове засідання 25 січня 2021 року з`явився представник позивача, відповідач - ОСОБА_1 та його представник. Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини нявки суд не повідомляла.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_1 та його представник заперечували проти задоволення позовним вимог посилаючись на їх необґрунтованість, пояснивши, що спірна квартира не має ніякого відношення до предмету іпотеки, оскільки має різну загальну площу, та була набута ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 29 листопада 2011 року між ним, відповідачем, та ОСОБА_3 .. Також просили суд застосувати строк позовної давності. Судове засідання відкладено на 15 березня 2021 року, з підстав подачі представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 15 березня 2021 року з`явився представник позивача, відповідач - ОСОБА_1 та його представник. Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини нявки суд не повідомляла.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/0054/74/66674, згідно з умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 150 000 доларів США 00 центів строком до 06 жовтня 2026 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Проте, всупереч вимогам п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання за Кредитним договором, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість за Кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань, що витікають із умов Кредитного договору, 12 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до умов п. п. 3.3.4. п. 3.3. Договору іпотеки Іпотекодавець зобов`язався не відчужувати Предмет іпотеки в будь - який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступити поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

23 січня 2014 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 522/27516/13-ід позовні вимоги Банку було частково задоволено, а саме:

-звернуто стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до Інформаційної довідки № 191249590 від 03 грудня 2019 року 29 дистопада 2011 року квартира АДРЕСА_5 на підставі Договору дарування від 29 листопада 2011 року № 6686 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до договору дарування від 29 листопада 2011 року ОСОБА_3 , якій належала квартира на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2010 року передала ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_5 . Зазначена квартира в цілому складається з двох жилих кімнат, житловою площею - 39,6 кв. м.,загальною-52,9 кв.

З іпотечного договору від 12 жовтня 2006 року вбачається, що предмет іпотеки, а саме квартира АДРЕСА_5 має загальну площу: 116,6 кв. м., житлову: 70,5 кв. м.

Відповідно до наданої відповідачем копії технічної характеристики квартири за вищезазначеною адресою, загальна площа квартири складає: 52,9 кв. м., житлова площа 39.6 кв.м.

З огляду на вищенаведене вбачається, що квартири мають різну площу, у зв`язку з чим не вбачається, що квартира яка є предметом іпотеки є тією ж самою квартирою яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 29 листопада 2011 року № 6686.

Ти ж самі факти були встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/21323/17 від 24 жовтня 2018 року. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, визнання правочину недійсним;

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Статею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, строк позовної давності до вимоги позивача про захист порушеного права шляхом визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, розпочався 29 листопада 2011 року та сплинув 29 листопада 2014 року. При цьому до суду з позовною заявою позивач звернувся лише в лютому місяці 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 скористався правом на подання заяви про застосування позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи викладене про застосування строків позовної давності суд вважає обґрунтованим.

з огляду на подання відповідачем по справі заяви про застосування позовної давності, суд вважає необхідним вказану заяву задовольнити.

Одночасно суд зауважує, що позивач не скористався правом обґрунтувати поважність причин пропущення позовної давності, а тому, суд не вбачає поважних причин пропущення позовної давності та підстав для її поновлення.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст.. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог АТ « Райффайзен банк Аваль».

На підставі викладеного та керуючись: 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0054/74/66674 від 06 жовтня 2006 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 29 березня 2021 року.

Суддя Ю.Б. Свячена