ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1279/21 Справа № 186/1018/20 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Перший український міжнародний банк про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між нею та Акціонерним товариством Перший український міжнародний банк фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов. На момент отримання нею кредитних грошових коштів, вона не була належним чином повідомленою про істотні умови договору, зокрема, про розмір процентів за користування кредитними коштами. Вважає, що ненаданням відповідачем інформації за договором вона була введена в оману, такі дії АТ «ПУМБ» підпадають під ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» про нечесну підприємницьку діяльність. Кредитний договір в порушення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» включає умови які є явно несправедливими, а саме: занадто високі проценти за користування грошовими коштами.

Вказані обставини негативно впливають на її психічний та емоційний стан, вона стала знервованою, втратила сон, оскільки постійно відчуває психологічний тиск, знаходиться у стані нервового стресу. Її звичайний спосіб життя змінився, що відчувається у всіх сферах її буття.

На підставі викладеного, просила визнати недійсним кредитний договір № 501 від 29.03.2018 року, застосувавши наслідки недійсності правочину; зобов`язати АТ «ПУМБ» здійснити перерахунок платежів за кредитним договором № 501 від 29.03.2018 року; стягнути з АТ «ПУМБ» на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн; стягнути з АТ «ПУМБ» на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 020,00 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Згідно з копією заяви № 501 На приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» та «Паспорту споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» від 29.03.2018 року, між сторонами був укладений кредитний договір.

Як вбачається, Заява та Паспорт були підписані сторонами особисто, отже банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію. Кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплата відсотків, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. ОСОБА_1 , особистим підписом засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Крім того, позивач не була позбавлена можливості відповідно до умов спірного договору, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування», відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Жодних заперечень щодо змісту договору позивач не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами договору.

З вказаних Заяви та Паспорту вбачається, що ОСОБА_1 29.03.2018 року уклала з АТ «ПУМБ» кредитний договір № 501, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку в розмірі 5 499,00 грн на строк 12 місяців (з продовженням цього строку у разі відсутності заперечення сторін) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 59,19% річних.

Згідно з випискою за картковим рахунком ОСОБА_1 за кредитним договором № 501, позивач користувалася кредитною карткою, використовувала кредитні кошти.

Відповідно до вимог статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; відповідальність сторін за порушення умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що зміст кредитного договору містить всі істотні умови, є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обставини, викладені в позовній заяві не можуть бути підставою для визнання спірного договору недійсним, через не доведеність їх належними доказами, ґрунтуються на помилковому тлумаченні позивачем норм матеріального права, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не прийняв до належної уваги те, що кредитний договір було оформлено на суму 5 499,00 грн, але банк без згоди позичальника підвищив кредитний ліміт до 26 336,30 грн, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки згідно виписки по рахунку позичальник регулярно користувалася кредитними коштами, що свідчить про згоду позичальника з розміром кредитного ліміту.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що банк не ознайомив її з усіма істотними умовами кредитного договору, зокрема з розміром процентної ставки за кредитом, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються копією заяви № 501 На приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» та «Паспорту споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» від 29.03.2018 року, які підписані сторонами, в яких визначені усі істотні умови кредитного договору, зокрема, визначений початковий кредитний ліміт у розмірі 5 499,00 грн, строк кредитування, процентна ставка, відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором. Отже, відсутні підстави вважати, що спірний кредитний договір укладений з порушенням вимог ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Інші доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова