ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року

м. Харків

справа №610/697/20

провадження №22-ц/818/1685/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Котелевець А.В., Хорошевського О.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Балаклійський районний суд Харківської області, Державна установа «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)»

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Балаклійського районного суду Харківської області, Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції

за апеляційною скаргою Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)»

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 грудня 2020 року у складі судді Шахової В.В.,-

в с т а н о в и в :

19 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Балаклійського районного суду Харківської області, Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№25)», у якому з урахуванням уточнень (а.с. 239), просив стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду у розмірі по 10 000 грн. з кожного.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. завдану внаслідок порушення права на таємницю кореспонденції. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна установа «Сумський слідчий ізолятор (№25)», посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд ухвалив оскаржуване рішення без наявності та дослідження доказів, що кореспонденція Балаклійським районним судом Харківської області надсилалася саме для вручення засудженому ОСОБА_1 , та тому не підлягала перегляду.

Свої висновки суд першої інстанції зробив тільки на дослідження супровідних листів Балаклійського районного суду Харківської області, в яких було зазначено, «для вручення ОСОБА_1 ».

Також вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту моральних страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ДУ «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» залишити без задоволення, обґрунтовуючи свою позицію тим, що судом беззаперечно встановлено порушення його прав та встановлення факту порушення таємниці кореспонденції. Стосовно визначення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди зазначає, шо він погоджується з визначеним розміром, оскільки дійсно ним не надано належних доказів на підтвердження факту моральних страждань.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 грудня 2020 року оскаржується ДУ «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)»в частині задоволення позову.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що до відповідача ДУ «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» 02.02.2018, 05.09.2019, 12.09.2019 надійшли поштові відправлення з Балаклійського районного суду Харківської області адресовані засудженому ОСОБА_1 .. В порушення вимог Інструкції №1304/5 конверти були відкриті співробітником відповідача, кореспонденція зареєстрована у відповідному Журналі з проставлянням вхідного номера на супровідному листі суду. З огляду на встановлений факт порушення особистого немайнового права позивача за відсутності достатніх доказів на підтвердження його моральних страждань в межах заявлених вимог суд вважав за можливе визначити розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідача у розмірі 1 000 грн., який є співмірним та достатнім.

Такі висновки суду першої інстанції не повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 засуджений 14 серпня 2009 року Апеляційним судом Харківської області за ч.4 ст.187,п.п.1,6,12 ч.2 ст. 115 КК України з конфіскацією всього особистого майна до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в ДУ «Роменська ВК №56».

За змістом довідок від 21.12.2019 та від 05.05.2020 та характеристики від 2015 року позивач засуджений до довічного позбавлення волі та перебуває в місцях позбавлення волі з 2009 року, ані в Роменській ВК (№56) (до якої прибув 04.03.2011), ані в ДУ «Сумській слідчий ізолятор» (до якої прибув 25.04.2019) не працював через обмеження робочих місць на СДПВ та неможливість працевлаштування позивача в межах сектору максимального рівня безпеки, заробітної плати чи виплат не отримував.( а.с. 11, 12, 42)

02.02.2018р. , 05.09.2019р., 12.09.2019р., ДУ «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» зареєстровано в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб які тримаються в установі листи Балаклійського районного суду Харківської області , які адресовані ДУ « Сумській слідчий ізолятор» ( для вручення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )., про що свідчать штемпелі колонії з відповідними реєстраційними індексами на супровідних листах за №1780, за №12958, за №13329 ( відповідно) ( а.с. 7-9).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Роменська ВК (№56)». 02.02.2018 р., 05.09.2019 р., 12.09.2019 р., відповідач Державна установа «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» вручив йому листи відповідача Балаклійського районного суду Харківської області, які були зареєстровані в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі, 02.02.2018р. за №1780, 05.09.2019р. за №12958, 12.09.2019р. за №13329 відповідно, у відкритому вигляді, про що свідчать штемпеля колонії з відповідними реєстраційними індексами на цих листах. Листи суду буди адресовані Державній установі «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» для вручення засудженому ОСОБА_1 однак довіреності Державній установі «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» на отримання кореспонденції він не надавав. Такими діями відповідачі, на думку позивача, порушили його права на таємницю кореспонденції, чим завдали йому моральної шкоди.

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка 17.07.1997 року була ратифікована Україною і є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з статтею 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

08.04.2014 року на підставі Закону України № 1186-VII «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів» внесено зміни до Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема до частини четвертої статті 113 цього кодексу, згідно з якою кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Аналогічні положення містяться у абзаці 3 пункті 4 Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.07.2013 року № 1304/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 року № 1110/23642.( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Отже, законодавством встановлено, що перегляду не підлягає кореспонденція, яку засуджені адресують, у тому числі до суду і отримують із суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказане свідчить, що працівниками Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» порушено положення статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 4 Інструкції, оскільки кореспонденція із суду повинна направлятися засудженому у конверті та в такому вигляді передаватися засудженому, що у силу презумпції знання закону працівники колонії не могли не знати, однак судом у цій справі було встановлено, що листи із суду ОСОБА_1 були вручені у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції та визнається відповідачем.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, неодноразово встановлював порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно перегляду кореспонденції осіб, що тримаються під вартою, як під час досудового тримання під вартою, так і впродовж відбування покарання за вироком суду, зокрема, у справах: «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 року, « ОСОБА_2 та Дігтяр проти України» від 16.02.2012 року, «Вінтман проти України» від 23.10.2014 року.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ДУ «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» на користь позивача моральної шкоди, - відповідає вимогам закону.

Проте, колегія суддів не погоджується із розміром стягнення суми моральної шкоди та погоджується з доводами апеляційної скарги про недостатню обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови №4).

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів не погоджується зі стягненням моральної шкоди у розмірі 1000 грн., який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням., з огляду на встановлений факт порушення особистого немайнового права позивача за відсутності достатніх доказів на підтвердження його моральних страждань виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, в межах заявлених вимог визначає розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ДУ «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» у сумі 200 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову ОСОБА_1 та визначає розмір моральної шкоди в сумі 200 грн, що підлягає стягненню з ДУ «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, а тому змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди та розподілу судового збору.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи убачається, що при звернені до суду з позовом, позивача звільнено від сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (а.с.47-48), а відповідачем ДУ Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» сплачено за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261,20 грн.

Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, то за правилами ч. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, здійснює перерозподіл судового збору, пов`язаного з розглядом справи у суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на 2% від суми позову, а отже стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 16,82 грн. та компенсує ДУ Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» за рахунок держави судовий збір у розмірі 1236 грн. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 грудня 2020 року змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат.

Стягнути з Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» (Код ) на користь ОСОБА_1 суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 грн.

Стягнути з Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» (Код ) в дохід держави 16,82 грн. судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції.

Компенсувати Державній установі «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)» (Код ) судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанціїу розмірі 1236 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський