Провадження № 2/760/44/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В., Вовченка М.Д., Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-я особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 02.06.2016 р. звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, поданої до суду 22.07.2016 р. на виконання вимог ухвали суду від 04.07.2016 р. про залишення позовної заяви без руху, просили:

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 351957,30 грн. завданої матеріальної шкоди, 10000,00 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. та судовий збір.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на наступне.

Так, 13 08.2015 р. о 15 год. 40 хв. в м. Києві, позивач ОСОБА_2 , маючи доручення від власника автомобіля марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , та водійське посвідчення на право керуванням, рухався на цьому автомобілі по проспекту Повітрофлотському в м. Києві, де біля будинку №1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Відповідно до складеного співробітниками поліції Департаменту патрульної служби МВС України в м. Києві протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 949909 від 13.08.2015 р., водій ОСОБА_3 13.08.2015 р. о 15.40 год., в м. Києві по проспекту Повітрофлотському, 1 керував автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини рота, незв`язана мова, почервоніння шкіри обличчя, від огляду встановленого законом відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до іншого протоколу серії АП1 № 949908, водій ОСОБА_3 , 13.08.2015 р. о 15.40 год., в м. Києві по проспекту Повітрофлотському, 1, керував автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , замість виконати поворот праворуч з вул. Борщагівської на проспект Повітрофлотський, не збавляючи швидкості, пересік перпендикулярно проїзну частину з подвійною суцільною смугою, та скоїв наїзд на автомобіль м арки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого виїхав на бордюр, чим порушив вимоги п.п. 16.11, 1.5, 2.3 б, 12.1 ПДР України.

Вина відповідача ОСОБА_3 підтверджується протоколом та схемою ДТП, поясненнями учасників та свідків пригоди, а також постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2015 р., якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Відповідно до Висновку про вартість збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу №431/9-15 від 22.09.2015 р. та визначення вартості відновлювального ремонту, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 345608,90 грн.

Крім того, за проведення оціночної експертизи автомобіля позивачем ОСОБА_1 були сплачені кошти у розмірі 2318,40 грн. та 1300,00 грн. за демонтаж газобалонного обладнання, що підтверджується платіжними документами, а саме: квитанцією №QS01 від 26.09.2015 р., рахунком-фактурою №КВ000015 від 28.09.2015 р. з квитанцією 0.0.441714555.2 від 30.09.2015 р.

Також, за транспортування автомобіля з місця ДТП 13.08.2015 р. позивачем ОСОБА_2 було сплачено 890 грн. та за транспортування автомобіля для проведення оціночної експертизи 23.09.2015 р. 1840 грн., які йому були повернуті позивачем ОСОБА_1 .

Загальна сума матеріальних збитків, завданих позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП, складає 351957,30 грн. (345608,90 + 2318,40 + 1300,00 + 890 + 1840).

Відповідно до листа від 05.10.2015 р., направленого відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 , відповідач визнав свою вину у вчиненні 13.08.2015 р. ДТП та пропонував врегулювати нанесені ним матеріальні збитки в позасудовому порядку, але не за власний рахунок, а шляхом звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке відношення до виплати відшкодування не має за відсутності у відповідача будь-якого укладеного ним або іншою особою договору страхування автомобіля марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 .

16.12.2015 р. позивачем ОСОБА_2 було направлено відповідачу ОСОБА_3 лист-відповідь та копії документів на підтвердження оцінки вартості спричиненого матеріального збитку з пропозицією врегулювати нанесені відповідачем матеріальні збитки в позасудовому порядку, проте, будь-якої відповіді отримано не було.

Як вказують позивачі, станом на день звернення до суду, вони не отримали зі сторони відповідача ніякого відшкодування.

Таким чином, оскільки в позасудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Крім того, як вказують позивачі, протиправними діями відповідача позивачу ОСОБА_1 було завдано також моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, пов`язаних із знищенням належного позивачу майна. Через пошкодження автомобіля, позивач була змушена змінити звичний розпорядок життя та витрачати час на вчинення дій, необхідних для відновлення порушених прав, що спричинило також емоційні страждання та виникнення пригніченого стану.

Розмір завданої моральної шкоди позивач ОСОБА_1 оцінює в сумі 10000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.06.2016 р. зазначену цивільну справу було передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С. від 01.08.2016 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 15.11.2016 р., занесеною до журналу судового засідання, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія».

26.06.2017 р. представником відповідача ОСОБА_3 надано до суду письмові заперечення, відповідно до яких представник відповідача просить позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині вимог до ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі, що складає 48937 грн. 58 коп., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 489 грн. 37 коп., у задоволенні решти вимог - відмовити.

В обґрунтування поданих заперечень проти позовних вимог, представник відповідача вказав наступне. Так, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7240501, укладеним між гр. ОСОБА_4 (Страхувальник) та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (Страховик). А відтак, ПрАТ «УОСК», як Страховик відповідача за Полісом ОСЦПВ № АІ/7240501, взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, яка буде заподіяна в результаті ДТП майну третіх осіб. Таким чином, відповідач є винним в нанесенні шкоди, а особа, відповідальна за завдану шкоду, є Страховик. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачі не зверталися до Страховика відповідача - ПрАТ «УОСК» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату послуг по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 890 грн. та в розмірі 1840 грн., представник відповідача зазначив, що надані позивачем ОСОБА_1 квитанції №002156 від 13.08.2015 р. та № 002155 від 23.09.2015 р., в обґрунтування зазначених вимог, не містять інформації, що послуги були надані саме позивачу ОСОБА_1 , полягали в евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, та були оплачені позивачем.

Вимоги позивача щодо відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням демонтажу газобалонного обладнання автомобіля є необґрунтованими. Так, згідно змісту позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 понесені витрати на демонтаж газобалонного обладнання автомобіля в розмірі 1300,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт від 03.09.2011 р. № УЗН 166873, та витрати в розмірі 1800,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № КВ-0000015 від 28.09.2015 р., Актом здачі-приймання робіт № КВ-0000014 та квитанцією від 30.09.2015 р. Представник відповідача звертає увагу на наступне: відповідно до рахунку-фактури та акту виконаних робіт, замовником послуг щодо проведення демонтажу газобалонного обладнання є позивач ОСОБА_2 ; ані рахунок-фактура, ані акт виконаних робіт не містять інформації щодо ідентифікації автомобіля, а саме: реєстраційний номер, ідентифікатор VIN тощо; платником послуг є ОСОБА_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16.06.2005 р. не містить інформації щодо встановлення додаткового обладнання на автомобілі «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 ; протокол огляду транспортного засобу від 19.09.2015 р., підписаний позивачем ОСОБА_2 та відповідачем не містить інформації щодо встановленого на автомобілі та пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди газобалонного обладнання. З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 без достатніх правових підстав просить стягнути на свою користь витрати, які нею фактично не понесені, так як платником вищевказаних послуг є позивач ОСОБА_2 , який жодних позовних вимог не заявляє.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків, понесених на проведення авто товарознавчого дослідження, позивач ОСОБА_1 обґрунтовує квитанцією № QS01 від 26.09.2015 р. Як зазначено у вказаній квитанції, отримувачем платежу є ТОВ «Автосаміт ЛТД». При цьому, як вбачається з наданих позивачем доказів, 19.09.2015 р. з метою визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 22.09.2015 р. за результатами проведення оцінки ФОП ОСОБА_5 складено Звіт про вартість матеріального збитку № 431/9-15. Таким чином, позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про оплату послуг з визначення вартості матеріального збитку ФОП ОСОБА_5 , разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази надання послуг з проведення автотоварознавчого дослідження ТОВ «Автосаміт ЛТД».

Щодо вимог про стягнення з відповідача матеріального збитку в розмірі 345608 грн. 90 коп., представник відповідача вказав наступне.

Так, відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., ринкова вартість автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , складає: 230937 грн. 58 коп., вартість відновлювального ремонту даного КТЗ становить: 345608 грн. 90 коп.

Зазначеним Звітом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає: 230937 грн. 58 коп.

Відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу«Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про ОСЦПВ», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважаться економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

19.09.2015 р. між ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про проведення автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до Звіту про ринкову вартість КТЗ № 192/10 від 06.10.2015 р., згідно зобов`язуючої пропозиції, середня ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , складає: 132000,00 грн.

Враховуючи наведене, представником відповідача проведено наступний розрахунок компенсації:

230937,58 грн. (вартість КТЗ до дорожньо-транспортної пригоди) - 132000,00 грн. (вартість КТЗ після дорожньо-транспортної пригоди) = 98937,58 грн. (розмір збитку, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди).

При цьому, договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7740501, а також п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про ОСЦПВ» встановлено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн. 00 коп. на одного потерпілого.

Таким чином, на Страховика, згідно положень Закону України «Про ОСЦПВ», покладено обов`язок відшкодувати позивачу завданий матеріальний збиток, що обмежується страховою сумою, в розмірі 50000 грн. 00 коп.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що підлягає відшкодуванню відповідачем становить: 98937,58 грн. (розмір збитку, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) - 50000,00 грн. (обмежений страховою сумою розмір страхової виплати) = 48937,58 грн. Саме в такому розмірі відповідач визнає обґрунтованими позовні вимоги.

Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позивач не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, жодних доказів, які б підтверджували факт завдання позивачу моральної шкоди також не надано.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, що складають 10000 грн. 00 коп., то такі вимоги також не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.09.2017 р. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

16.03.2018 р. до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 354987,30 грн. та 10000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовні заяві, та надані докази.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на підстави, викладені у письмових запереченнях, наданих суду. Вказав на те, що відповідач ОСОБА_3 є винуватцем ДТП. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7240501, укладеним між гр. ОСОБА_4 (Страхувальник) та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (Страховик). А відтак, ПрАТ «УОСК», як Страховик відповідача за Полісом ОСЦПВ № АІ/7240501, взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, яка буде заподіяна в результаті ДТП майну третіх осіб. Таким чином, відповідач є винним в нанесенні шкоди, а особа, відповідальна за завдану шкоду, є Страховик. При цьому, звернув увагу на те, що автомобіль позивача після ДТП є фізично знищеним. Так, відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу«Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи наведене, представник відповідача вказав, що для повного відшкодування завданої майнової шкоди, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що складає 48937,58 грн. (230937,58 грн. (вартість КТЗ до ДТП) - 132000,00 грн. (вартість КТЗ після ДТП відповідно до Звіту про ринкову вартість КТЗ № 192/10 від 06.10.2015 р.) = 98937,58 грн. (розмір збитку, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) - 50000,00 грн. (обмежений страховою сумою розмір страхової виплати)). В решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Представник третьої особи ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» надіслав письмові пояснення, вказав на те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , не була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується даними інформації з Централізованої бази даних МТСБУ.

Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 13.08.2015 р. о 15 год. 40 хв., на проспекті Повітрофлотському, 1 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 і знаходився під керуванням позивача ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням відповідача ОСОБА_3 .

Так, вбачається, що ОСОБА_3 13.08.2015 р. о 15.40 год., в м. Києві по просп. Повітрофлотському, 1, керував автомобілем марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, почервоніння шкіри обличчя, від огляду в порядку, встановленого законом, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_3 13.08.2015 р. о 15.40 год. в м. Києві по просп. Повітрофлотському, 1, керував автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , замість виконати поворот праворуч з вулиці Борщагівської на просп. Повітрофлотський, не збавляючи швидкості, пересік перпендикулярно проїзну частину з подвійною суцільною смугою та скоїв наїзд на автомобіль марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого в`їхав в бордюр, чим порушив вимоги п.п. 16.11, 1.5, 2.3 б, 12.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2015 р., ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 грн.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаної ДТП встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Звертаючись до суду з даним позовом до винуватця ДТП - відповідача ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 , яка є власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу - «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , посилається на те, що саме відповідач має відшкодувати їй суму відновлювального ремонту автомобіля, що складає 345608,90 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача ОСОБА_3 вказав на те, що відповідач ОСОБА_3 є винуватцем ДТП. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7240501, укладеним між гр. ОСОБА_4 (Страхувальник) та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (Страховик). А відтак, ПрАТ «УОСК», як Страховик відповідача за Полісом ОСЦПВ № АІ/7240501, взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, яка буде заподіяна в результаті ДТП майну третіх осіб. Таким чином, відповідач є винним в нанесенні шкоди, а особа, відповідальна за завдану шкоду, є Страховик. При цьому, звернув увагу на те, що автомобіль позивача після ДТП є фізично знищеним. Так, відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу«Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи наведене, представник відповідача вказав, що для повного відшкодування завданої майнової шкоди, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що складає 48937,58 грн. (230937,58 грн. (вартість КТЗ до ДТП) - 132000,00 грн. (вартість КТЗ після ДТП відповідно до Звіту про ринкову вартість КТЗ № 192/10 від 06.10.2015 р.) = 98937,58 грн. (розмір збитку, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) - 50000,00 грн. (обмежений страховою сумою розмір страхової виплати)).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відноси, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування і в межах, обумовлених договором страхування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Як вбачається з Полісу № АІ/7240501 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наданого суду представником відповідача, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 .

Строк дії Полісу з 23.09.2014 р. до 22.09.2015 р. включно.

Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить: 50000,00 грн., розмір франшизи - 0.

Згідно Полісу № АІ/7240501, Страхувальником є гр. ОСОБА_4 , Страховиком - Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія».

Відповідно до інформації Централізованої бази даних МТСБУ, наданої до суду представником ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», цивільна правова відповідальність водія автомобіля марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , не була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Крім того, Централізована база даних МТСБУ не містить жодної інформації щодо укладення будь-якого договору обов`язкового страхування на автомобіль марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 08.12.2016 р. № 7/2-28/32342, який міститься в матеріалах справи, Страховиком за Полісом № АІ/7240501, відповідно до даних ЦБД МТСБУ, є ПрАТ «СК «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А). В якості забезпеченого за цим полісом зазначений транспортний засіб з державним реєстраційним номером - НОМЕР_4 (марку автомобіля страховик не вніс). Дія цього договору починається пізніше за дату 23.09.2014 р.

При цьому, згідно відповіді МТСБУ від 11.01.2021 №9-02/440, наданої на адвокатський запит представника позивачів, вбачається, що відповідно до інформації Єдиної централізованої бази даних (ЦБД) МТСБУ, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) № АІ/7240501 забезпечено автомобіль з д.н.з. НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 . Договір страхування був укладений страховиком ПрАТ «СК «Уніка» (адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 6, літ. В) на період з 18.12.2014 р по 17.12.2015 р.

Разом з цим, в ЦБД МТСБУ міститься інформація про договори ОСЦПВВНТЗ, укладені щодо забезпечення автомобіля «Skoda Octavia Ambiente», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_6 :

- НОМЕР_7 , укладений страховиком ПрАТ «НФСК «Добробут» (позбавлений членства в МТСБУ з 18.01.2013 р.) на період з 28.04.2010 р. по 27.04.2011;

-АВ/5139148, укладений страховиком ПрАТ «СК «Україна» (позбавлений членства в МТСБУ з 01.07.2015 р.) на період з 25.04.2013 р. по 24.04.2014 р.;

-АО/5890323, укладений страховиком ТДВ СК «Альфа-Гарант» на період з 17.09.2019 р. по 16.09.2020 р.

Таким чином, відповідно до встановлених судом обставин справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.08.2015 р. о 15 год. 40 хв., в м. Києві по проспекту Повітрофлотському, 1, в порушення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_3 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було.

Належних доказів, що спростували встановлені судом обставини, матеріали справи не містять, в ході розгляду справи судом не встановлено та стороною відповідача не надано.

Враховуючи те, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодували позивачу завдану шкоду.

За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до Висновку № 431/9-15 про вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу, складеного 22.09.2015 р. ФОП ОСОБА_5 за замовленням позивача ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , складає: 230937,58 грн.; вартість відновлювального ремонту даного КТЗ становить: 345608,90 грн.

Зазначеним Звітом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає: 230937,58 грн.

Таким чином, відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до Звіту № 192/10 про ринкову вартість колісного транспортного засобу, складеного 06.10.2015 р. ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза - Стандарт» за замовленням позивача ОСОБА_1 , середня ринкова вартість автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , після ДТП, на дату оцінки складає: 132000,00 грн.

Таким чином, враховуючи висновки експертиз, встановлено, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , належного позивачу, перевищили вартість вказаного автомобіля до моменту ДТП, тому у порядку п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» даний транспортний засіб є фізично знищеним, та у порядку п. 30.2 ст. 30 цього Закону позивачу підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що становить: 230937,58 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 132000,00 грн. (ринкова вартість автомобіля після ДТП) = 98937,58 грн.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування відповідачем ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась у зв`язку із порушенням відповідачем Правил дорожнього руху України, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, - оскільки матеріалами справи встановлено всі складові деліктного зобов`язання як щодо вартості матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, так і щодо суб`єкта правопорушення, відповідача по справі ОСОБА_3 , та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та завданими позивачу матеріальними збитками.

При цьому, при перевірці суми стягнення матеріальної шкоди судом враховано, що згідно Висновку експерта № 431/9-15 від 22.09.2015 р., було встановлено, що автомобіль позивача/потерпілої особи після ДТП є фізично знищеним, тому у відповідності до п. 30.2 ст. 30 Закону позивачу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в сумі 98937,58 грн., а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 890,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копією квитанції №002156 від 13.08.2015 р. та актом виконаних робіт від 13.08.2015 р.

В частині стягнення 2318,40 грн. за проведення оціночної експертизи, 1300,00 грн. за демонтаж газобалонного обладнання та 1840 грн. за транспортування автомобіля для проведення оціночної експертизи, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки дані витрати не відносяться до шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в матеріалах справи відсутні докази надання послуг з проведення автотоварознавчого дослідження ТОВ «Автосаміт ЛТД», а тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що порушення Правил дорожнього руху відповідачем знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку із заподіянням матеріальної шкоди майну позивача, з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, стороною відповідача обставини позову не спростовані, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача як особи, винної у вчиненні ДТП, на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в сумі 98937,58 грн., а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 890 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено ФОП ОСОБА_5 3000,00 грн. за проведення оцінки матеріального збитку автомобіля марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується наданою суду копією квитанції №0.0.460211354.1 від 12.11.2015 р.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 1028,27 грн. судового збору та 3000, 00 грн. витрат, пов`язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., слід зазначити наступне.

Так, звертаючись до суду позивач просила стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, яку позивач ОСОБА_1 оцінила в розмірі 10000,00 грн., яка виразилася, в позбавлені позивача можливості користування автомобілем, що призвело до хвилювання, стресових ситуацій та моральних страждань.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Однак, на думку суду, при зверненні до суду позивач належним чином не обґрунтувала свої вимоги в частині розміру моральної шкоди, яку вона просить стягнути з відповідача. Крім того, будь-яких доказів на обґрунтування розміру моральної шкоди позивачем також не надано.

Таким чином, такі вимоги не є доведеними позивачем та задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до наступного.

Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача не надано суду будь-яких письмових доказів, а саме доказів оплати наданих послуг (квитанції про сплату), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень задоволенню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 23, 979, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-я особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 98937,58 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 3000 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 890 грн. та судовий збір в сумі 1028,27 грн., а всього стягнути 103855 (сто три тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) грн. 85 копійок.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір