Справа № 639/1275/21
Провадження № 2/639/1090/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання Пивоварова Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 639/1275/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить усунути перешкоди в користуванні 17/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 втратившим право користування житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , з подальшим зняттям його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником 17/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , на підставі договору міни. Також, позивач є власником 17/200 частин вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2021. Співвласниками інших частин житлового будинку є треті особи по справі. Після придбання частини будинку позивач мешкає в ньому. Попереднім власником 17/100 частин житлового будинку був ОСОБА_2 , з яким укладено договір міни та договір купівлі-продажу. На день підписання та нотаріального посвідчення зазначених договорів в належній позивачеві частині житлового будинку був зареєстрований відповідач, який зобов`язався передати ОСОБА_1 відчужувану нерухомість для вільного та безперешкодного користування нею. Відповідач звільнив відчужувану частину житлового будинку та передав позивачеві від неї ключі. Однак, залишився зареєстрованим у зазначеній частині житлового будинку. Таким чином, як зазначає позивач, вона позбавлена можливості реалізувати свої права власника, розпоряджатися своєю власністю, оскільки в будинку зареєстрований відповідач. Крім того, ОСОБА_1 вимушена оплачувати за відповідача комунальні платежі, що ставить її у важке матеріальне становище.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

01.03.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позову заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 15-16).

11.03.2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 23-25).

Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Савченко О. В, яка діє на підставі ордеру, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність та у відсутність позивача ОСОБА_1 , а позовні вимоги просила задовольнити.

Представником відповідача ОСОБА_10 , яка діє на підставі довіреності, подано до суду заяву, яка поштою надійшла на адресу суду 02.04.2021, щодо розгляду справи у її відсутність та у відсутність відповідача ОСОБА_2 , в якій також зазначено, що сторона відповідача не заперечує проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Треті особи, які повідомлялись судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судовим розглядом встановлено, що 08.02.2021 між відповідачем ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_10 , та позивачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 17/200 часток житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 488 (а.с. 5-6).

З пункту 9 вказаного Договору вбачається, що сторони домовились, що продавець передає покупцю відчужувану нерухомість для вільного та безперешкодного користування нею та повний комплект ключів одразу після підписання та посвідчення договору.

Також, на підставі договору міни, серія та номер 2256, посвідченого 13.06.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір В. В., на праві приватної спільної часткової власності позивачеві належать 17/200 часток житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) Реєстру територіальної громади міста Харкова, сформованої 21.01.2021, за вказаною вище адресою, зокрема, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 11).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте не проживає там, договорів про користування спірним житловим будинком з позивачем ОСОБА_1 не укладав, не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, та на даний час він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачеві ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном.

У відповідності до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Враховуючи, що право колишнього власника на проживання у житловому приміщенні похідне від наявності у нього права власності на це приміщення та припиняється з моменту продажу приміщення, а договір купівлі-продажу відповідачем не оспорений та на час розгляду справи є дійсним, таким чином, право власності позивача набуто правомірно.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач позов визнав у повному обсязі, що підтверджується письмовою заявою представника відповідача.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує права позивача, оскільки існують перешкоди в розпорядженні житловим фондом та його ефективним використанням. Крім того, позивач вимушена оплачувати комунальні послуги і за відповідача, що ставить її у важке матеріальне становище. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідна правова позиція зазначена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації відповідача.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн, інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 41, 129 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 втратившим право користування житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова повернути позивачеві ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за квитанцією № 0.0..1 від 23.02.2021, у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 06.04.2021.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк