Справа № 216/5479/17
провадження 2/216/260/21
РІШЕННЯ

іменем України

31 березня 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Котенко А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_3 27.10.2017 та уточнено 10.05.2018 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя кватиру АДРЕСА_1 та виділити кожному з них по Ѕ частині зазначеної квартири.

В обґрунтування позову, зазначає, що 12.08.2006 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син проживає разом із відповідачем, а донька разом із нею. Шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу вони з відповідачем за спільно нажиті грошові кошти придбали 04.12.2007 кватиру АДРЕСА_1 , яку вона вважає об`єктом спільною сумісної власності подружжя.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана за гроші, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка була ним придбана 30.05.2005, а шлюб з позивачем було укладено лише 12.08.2006 р. Квартиру за адресою: АДРЕСА_3 було продано ним 01.11.2007 р. за 21750 грн. Квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбано 19.11.2007 р. за 31040 грн. Для придбання вищевказаної квартири він 15.11.2007 позичив гроші в сумі 2000 доларів США, (що станом на 15.11.2007 р. складала 10100 грн.), у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За період з грудня 2008 до лютого 2010 року він сплачував кредит в АКБ «ПРАВЕКС-БАНК».

У своїй відповіді на відзив позивач ОСОБА_7 зазначила, що вони проживали та вели спільне господарство з 2003 року, а отже квартиру у 2005 році придбали за спільні кошти. Також звертає увагу суду на те, що грошові кошти, якими була погашена позика в АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» була виплачена у 2010 році спільними коштами.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є матерію позивача. Зазначила, що її донька працювала і лише перебуваючи у декретній відпустці знаходилась на утриманні чоловіка, тому у 2007 році квартиру вони придбали за спільні гроші. Щодо придбання у 2005 році однокімнатної квартири їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона близька подруга позивача, їй відомо, що вони з відповідачем спільно проживали до реєстрації шлюбу. Також пояснила, що спірну квартиру вони придбали за спільні кошти під час офіційного шлюбу.

Свідок ОСОБА_6 в судовому пояснив, що відповідач ОСОБА_2 позичав у нього 2000 доларів США для того, щоб придбати трикімнатну квартиру для своєї сім`ї. Позичені кошти він повернув під час того як сторони жили разом, а чи були вони у зареєстрованому шлюбі йому не відомо.

Під час розгляду справи судом були встановлені наступні фактичні обставини справи.

12 серпня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб а.с.8.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей а.с.12, 13.

Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією договору купівлі- продажу від 30.05.2005 встановлено, що ОСОБА_2 30.05.2005 придбав і був власником квартири АДРЕСА_4 а.с.63,64.

01.11.2007, відповідно до довідки приватного нотаріуса Ставніченко О.П., ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_4 за 21 750 грн -а.с.65-66.

19.11.2007, відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_2 купив кватиру АДРЕСА_1 за 31 040 грн а.с. 67, 68.

Відповідно до розписки 15 листопада 2007 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_6 2000 доларів США, що станом на 15.11.2007 складає 10100 грн а.с.69, які 20.11.2008, відповідно до розписки, повернув ОСОБА_6 а.с.70.

В період з грудня 2008 року до лютого 2010 року ОСОБА_2 сплачував в АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», що підтверджується копіями квитанції № 98000016 від 09.12.2008, квитанції № 98000044 від 06.01.2009, квитанції № 98000025 від 09.02.2009, квитанції № 98000019 від 06.03.2009, квитанції № 98000012 від 10.04.2009, квитанції № 98000024 від 05.05.2009, квитанції № 98000029 від 11.06.2009, квитанції № 98000010 від 11.07.2009, квитанції № 98000025 від 05.08.2009, квитанції № 98000014 від 08.09.2009, квитанції № 98000020 від 07.10.2009, квитанції № 98000010 від 12.11.2009, квитанції № 98000018 від 08.12.2009, квитанції № 98000001"від 12.01.2010, квитанції № 98000001 від 09.02.2010 - а.с.71-78.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних, виходячи з наступного.

Так, за приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 3 даної норми зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

При цьому, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у Постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15., у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року (справа № 546/912/16-ц), постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року, (справа № 460/4991/15-ц).

Так в судовому засіданні було встановлено, та підтверджено належними та допустимими доказами, що спірна квартира була придбана за 31040 грн, з яких 21 750 грн є особистими коштами відповідача ОСОБА_2 отриманих ним від продажу його приватної особистої власності та 9290 грн спільних коштів, оскільки протягом 2009-2010 років сторони проживали разом і вели спільне господарство, які є 1/3 частиною від вартості квартири (9290*100)/31040 грн).

Таким чином, за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_3 необхідно визнати право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь держави підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 141, 223, 258-259, 263, 265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст.57, 60 Сімейного кодексу України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.11.2017 на автомобіль легковий хетчбек-в "Skoda Octavia" реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_2 та квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу ВКВ №230243 від 19.11.2007, зареєстровану на ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02 квітня 2021 року о 15.00 годині.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя М.В. Бутенко