Справа № 761/7397/19
Провадження № 2/761/524/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання права власності за набувальною давністю, у якому просить суд: визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , розташований згідно із черговим кадастром планом від 21.09.2018 р. на земельній ділянці, кадастровий номер: :88:197:0063.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з 1993 року відкрито володіє та користується гаражем, розташованим по АДРЕСА_1 . Чоловік позивачки - ОСОБА_2 , постійно ставить в гараж свій автомобіль, а позивачка використовує гараж для зберігання побутових речей та консервації, вони доглядають за даною спорудую, проводять необхідні ремонтні роботи з її збереження та сплачують житлово-комунальні послуги. До цього часу право власності на дану будівлю ні за ким не зареєстровано і до теперішнього часу, КМР або будь-які інші особи не звертались до позивача з будь-якими претензіями щодо цього майна. Вказана будівля у передбаченому законом порядку не визнана безхазяйною, у власність територіальної громади вона також не перейшла. Згідно чергового кадастрового плану від 21.09.2018 р. кадастровий номер земельної ділянки на якій знаходиться гараж :88:197:0063, землекористувач не визначений, за описом ділянки на ній знаходиться «індивідуальний гараж». Згідно із довідкою та технічним паспортом, розробленим станом на 15.11.2018 р. та виданим ТОВ «Аламак-77», підтверджується, що даний гараж площею 18,4 кв.м., розташований у АДРЕСА_1 , згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру від 21.09.2018 р. на земельній ділянці з обліковим кодом 88:197:0063.

За вказаних обставин, позивачка вважає, що набула права власності на нерухоме майно (гараж) за набувальною давністю, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 21.02.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвала від 25.01.2021 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справу повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та вислухавши покази свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як зазначає позивачка у позові, що вона разом зі своїм чоловіком з 1993 року, тобто понад 10 років, користується гаражем за адресою: АДРЕСА_1 , розташованим згідно із черговим кадастровим планом від 21.09.2018 р. на земельній ділянці, кадастровий номер: :88:197:0063, яка належить до комунальної власності, а тому вважає, що в силу положень статті 344 ЦК України набула права власності на нерухоме майно (гараж) за набувальною давністю.

В довідці ТОВ «Аламак - 77» № 31 від 15.11.2018 р. вказано, що гараж загальною площею 18,4 кв.м., розташований у АДРЕСА_1 (інвентарна справа № 0372), на земельній ділянці з обліковим кодом 88:197:0063.

Згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 21.09.2018 р., земельна ділянка з обліковим кодом 88:197:0063 не має визначеного користувача та ділянці не присвоєна адреса.

Крім того, вказаний гараж не зареєстрований, як об`єкт нерухомого майна, відповідно до вимог закону.

Згідно ст.ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають, усі землі в межах населених пунктів , крім земельних ділянок приватної та державної власності.

З огляду на вищезазначене, судом встановлено, що гараж, яким користується сім`я позивачки знаходиться на земельній ділянці з обліковим кодом 88:197:0063, яка належить до комунальної власності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань, що стосується регулювання земельних відносин є виключно компетенцією міських рад.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

На час розгляду справи позивачкою не надано суду інформацію, що Київська міська рада своїм рішенням надала земельну ділянку на якій знаходиться спірне нерухоме майно (гараж) у власність чи користування позивачці або що позивачка зверталась до відповідача з заявою про прийняття відповідного рішення, а тому у неї не виникло право власності/користування на дану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, вищевказаною статтею передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, будь-яких дозвільних документів, на підставі яких була батьком позивачки збудована споруда (гараж) на земельній ділянці, останньою суду надано не було, як і не було надано документи про право користування земельною ділянкою, на якій споруда розміщена.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 хоч своїми показами підтвердили, що ОСОБА_1 вже довгий час користується гаражем, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте зазначили, що дозвільних документів на таку споруду не бачили та не знають чи вони існують.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був самочинно збудований, оскільки матеріали справи не містять доказів реєстрації на нього права власності або рішення Київської міської ради про надання земельної ділянки під кадастровим номером: :88:197:0063, у власність або користування батьку позивачки, або їй самій, чи будь-якій іншій особі для будівництва на ній гаражу.

Згідно з ч.1 та ч.4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`ятнадцяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що споруда (гараж) розташована за адресою АДРЕСА_1 , є самочинно збудованою, право власності на неї не було зареєстроване в передбаченому законом порядку за будь-якою особою, в тому числі вказаний гараж не був зареєстрований на праві власності за батьком позивачки, а також він розташований на земельній ділянці, яка в законний спосіб не виділялась для будівництва зазначеного гаражу, тому суд приходить до висновку, що в позовних вимогах ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: