Провадження № 2/359/581/2021
Справа № 359/4453/20
30 березня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Русан А.М.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи : Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, Центр надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, -
12 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить : визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованих за адресою : АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачів на його користь сплачений судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами за адресою : АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що шахрайським шляхом в нього було вилучено вказаний будинок, проте суди всіх інстанцій довели, що будинок і земельна ділянка є його власністю і майно було вилучено із чужого володіння, а саме з володіння відповідачів. Проте, вказані особи під час незаконного володіння майном встигли в будинку зареєструватися і також зареєстрували неповнолітніх осіб. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачі відмовляються. З будинку виїхали ще півроку тому, куди виїхали і де зараз фактично проживають позивачу не відомо.
Ухвалою суду від 24 липня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Позивач та його представник , належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник позивача подала до суду заяву, якою позов підтримала і просила задовольнити, проти заочного розгляду справи без фіксації судового процесу не заперечує.
Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв чи клопотань до суду не направили.
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Ц ивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
Згідно ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Наведене підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 209806409 від 21 травня 2020 року та № 209807443 від 21 травня 2020 року (а.с. 6, 7).
Також встановлено, що шахрайським способом відповідачами вказане майно у позивача було вилучено, проте рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено та вилучено із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 житловий будинок і земельну ділянку, які належать ОСОБА_1 .. Вказане рішення суду залишено без змін постановою колегії суддів Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року (а.с. 8-10).
Згідно довідки Реєстраційної служби виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області за № 20-36-2739 від 01 червня 2020 року вбачається, що у вищевказаному будинку зареєстровано 7 осіб, а саме : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , неповнолітні ОСОБА_7 , 2015 р.н. та ОСОБА_6 , 2004 р.н. (а.с. 11,12, 22-27).
Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.
Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків.
Таким чином судом встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованими в спірному будинку, там не проживають. Родичами позивачу не являються. Після ухвалення рішення суду щодо спірного майна, виїхали з будинку. Доказів протилежного суду сторонами не надано.
Наведене вище свідчить про відсутність відповідачів за адресою : АДРЕСА_1 без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню ОСОБА_1 з даним позовом до суду.
Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зважаючи на вказане, суд приходить до переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідачів у спірному будинку, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 4 від 09 червня 2020 року (а.с. 13).
З урахуванням наведеного, з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 263 - 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 71, 72 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 47, 48 Конституції України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи : Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, Центр надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП невідомо), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП невідомо), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП невідомо), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП невідомо) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Копію заочного рішення суду негайно направити відповідачам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Яковлєва