Р І Ш Е Н Н Я№ 127/29291/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

01 квітня 2021 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря Подоляк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 з 600 до 3000 грн.

В позовній заяві зазначено, що 04.05.2011 рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 29.03.2011року.

17.04.2012 рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці шлюб між сторонами розірвано.

20.10.2014 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, збільшено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_2 , з 500 гривень до 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, з часу винесення рішення Вінницьким міським судом Вінницької області від 20.10.2014, станом на грудень 2020 року у позивача змінився матеріальний стан, а саме з 2013 році дитина відвідує гурток англійської мови, розмір оплати якого збільшився з 40 грн. до 175 грн. за одне заняття, яке проводиться двічі на тиждень, крім того, дитина з січня 2020 року розпочала заняття з вивчення корейської мови, оплата за яке становить 170 грн. за заняття, яке проводиться в онлайн режимі (витрати на інтернет).

З 2014 року до 2020 року дитина неодноразово потребувала лікування, яке здійснювалось за кошти позивача. На даний час, також є проблеми зі здоров`ям дитини, на лікування, якого потрібні значні кошти.

Позивач також зазначає, що у країні відбувся ріст цін на комунальні послуги, продукти харчування та інше, а розмір аліментів призначених судом залишився на рівні 2014 року, тобто 600 грн.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що у неї погіршився її матеріальний стан, а у відповідача покращився, оскільки у нього збільшився розмір його доходу, так як він на даний час працює за кордоном в Республіці Польщі на підприємстві, де саме їй не відомо.

Також позивач звертає увагу на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 липня 2020 року - 2318,00 гривень (1159,00 грн.), а з грудня 2020 року - 2395,00 гривень (1197,50 грн.).

Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

04.01.2021 р. у даній справі відкрито провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала клопотання, в якому розгляд справи просила проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого від 25 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

04.05.2011 рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн., щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 29.03.2011 року. (а.с.4)

17.04.2012 рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.08.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис 1659. (а.с.6)

20.10.2014 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області збільшено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 500 гривень до 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.5)

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг № 46752 від 01 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 13)

Як вбачається з копії огляду лікаря ОСОБА_4 від 08.01.2019, ОСОБА_3 встановлено попередній діагноз: складний короткозорий астигматизм обох очей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Підставами звернення позивача до суду стали погіршення її матеріального стану, поліпшення матеріального стану відповідача та те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може становити менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає непереконливими доводи позивача, щодо покращення матеріального стану відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що останній на даний час працює за кордоном, а саме в Республіці Польща, оскільки вони не підтверджені жодними належними та достатніми доказами.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту покращення матеріального стану відповідача та можливості сплачувати ним аліменти у визначеному розмірі.

Щодо посилання позивача на те, що її матеріальний стан погіршився у зв"язку з витратами пов"язаними з відвідуванням дитиною різних гуртків та занять, а також на те, що дитина має складний короткозорий астигматизм обох очей, не є обставиною, яка є підставою для зміну розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, а може бути підставою для стягнення додаткових витрат, в разі їх понесення.

Інших обставин, які є підставою для зміни розміру аліментів позивач не зазначила та доказів щодо цього не надала.

Наведене свідчить про те, що позивачем не було надано суду будь-яких доказів щодо наявності обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме поліпшення майнового стану відповідача, погіршення стану здоров`я позивача та/або дитини, після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.

Крім того, Законом України від 03 липня 2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII частину 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Отже, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Також, суд відхиляє доводи позивача про наявність підстав для збільшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може становити менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з огляду на таке.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17.

Таким чином, враховуючи недоведеність зміни погіршення матеріального стану позивача та поліпшення матеріального стану відповідача, суд вважає що підстави для збільшення розміру аліментів у визначеному позивачем розмірі відсутні.

Оскільки, позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини, 141, 150, 155, 180, 181, 182, 183, 192, СК України, ст.ст. 12, 13, 89, 141, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст заочного рішення складено 01.04.2021.

Суддя: