Ухвала

09 березня 2021 року

м. Київ

справа № 264/4723/16

провадження № 61-3003ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Донецького апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом та просила, з урахуванням уточнень позовних вимог, поділити майно, набуте нею та відповідачем за час шлюбу та визнати за нею право на 1/2 частину витрачених коштів у відповідності до вимог будівельно-технічної експертизи та право власності на 1/2 частину спільно набутого майна подружжя на суму у розмірі 77 073 грн 15 коп.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив поділити спільне майно подружжя та виділити в особисту власність ОСОБА_1 майно на суму у розмірі 29 244 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використанні для будівництва (добудови) самовільно збудованих споруд за період з грудня 2004 року по червень 2016 року (фактично з 28 грудня 2005 року по 19 грудня 2013 року) на території земельної ділянки квартири АДРЕСА_1 , а саме: прибудови літ. А2-1, площею 30,10 кв. м, гаражу літ. О-1, площею 39, 20 кв. м, сараю літ. о1- 1, площею 39,20 кв. м, ганку літ. а14, ганку літ. а15, а також будівельних матеріалів на улаштування зливної ями та спорудження плитки (двору, якою облаштована територія зазначеного вище домоволодіння). В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Поділено спільне майно подружжя набуте у шлюбі та виділено в особисту власність ОСОБА_3 майно, вартістю 27 385 грн 15 коп., а саме: конвектор Атлантик на суму у розмірі 500 грн; водонагрівач Гореньє на суму у розмірі 2 800 грн; твердопаливний котел на суму у розмірі 7 800 грн; лічильник холодної води «Актарис Метеринг Системс» (водомір) на суму у розмірі 345 грн; душову кабіну на суму у розмірі 3000 грн; унітаз Лотос на суму у розмірі 818,75 грн; дзеркало на суму у розмірі 479 грн; тумбу Бриз на суму у розмірі 885 грн; піч газовану «Веко» на суму у розмірі 2 500 грн, пральну машину LG на суму у розмірі 2 тис. грн; змішувач для умивальника на суму у розмірі 332 грн; сифон для умивальника та коліно на суму у розмірі 35 грн 40 коп.; холодильник на суму у розмірі 5 890 грн.

Виділено в особисту власність ОСОБА_1 майно на суму у розмірі 23 344 грн, а саме: конвектор Атлантик на суму у розмірі 500 грн; холодильник Индезит на суму у розмірі 2 638 грн; телевізор Сатурн на суму у розмірі 885 грн; принтер лазерний на суму у розмірі 1 800 грн; набір посуду на суму у розмірі 500 грн; міксер на суму у розмірі 440 грн; мікрохвильову піч Самсунг на суму у розмірі 800 грн; пральну машину Канди на суму у розмірі 2 747 грн; мультиварку на суму у розмірі 1 500 грн; відеокамеру на суму у розмірі 1 тис. грн; комп`ютерний стіл на суму у розмірі 1 тис. грн; стілець-Юпітер на суму у розмірі 500 грн; комп`ютер-процесор, мишка, клавіатура на суму у розмірі 5 060 грн; монітор Филипс на суму у розмірі 1 598 грн, мобільний телефон Самсунг 1400 на суму у розмірі 1 333 грн; мобільний телефон Самсунг на суму у розмірі 1 043 грн.

З метою вирівняння часток у спільному майні, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 4 041 грн 15 коп. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Скасовано рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна та в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді судового збору у розмірі 551 грн 20 коп. та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 5 491 грн 20 коп. Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна. Вирішено питання розподілу судових витрат.

22 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подала на адресу Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про поділ майна у розмірі 106 317 грн 15 коп.

Отже ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн*250=567 500 грн), відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, тобто не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа є малозначною.

Відтак зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої та/або апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Отже, з огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії розгляду.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Вказані заявником доводи касаційної скарги по суті висновку суду попередньої інстанції не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Судом апеляційної інстанції зазначено у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції у виключних випадках, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України поширюються й на касаційне провадження.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору; не зазначивши, при цьому, обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Донецького апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розділ майна подружжя відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара