Провадження № 22-ц/801/616/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Бессараб Н.М., повний текст якої складено того ж дня

в справі №127/15246/19

за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на дії головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) Містрюкової Олесі Володимирівни,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) Містрюкової О.В., в якій просили визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та скасувати такі постанови та зобов`язати головного державного виконавця зупинити виконавче провадження щодо них до винесення остаточного рішення у справі № 127/15246/19 Цивільним касаційним судом у складі Верховного Суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просили скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розгляд цієї справи слід проводити в порядку адміністративного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу, поданий начальником Староміського ВДВС міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) Васінкіною О., не відповідає вимогам статті 360 ЦПК України, зокрема щодо надання доказів надсилання його копій іншим учасникам справи, а відтак не враховується апеляційним судом під час розгляду справи.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Особа, дії якої оскаржуються - головний державний виконавець Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) Містрюкова О.В. проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі ухвалу суду першої інстанції як законну і обґрунтовану.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що спір з приводу оскарження постанови про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується за таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вірно встановлених обставинах справи, а також зроблений з дотриманням норм процесуального права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зазначена норма є загальною і стосується усіх випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності відділу державної виконавчої служби, крім тих, що передбачені прямо в окремому законі.

Такий порядок судового оскарження передбачено спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон), відповідно до частини першої якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини першої статті 3 Закону).

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону.

Положеннями частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений загальний порядок оскарження дій державного виконавця, зокрема, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

Виконавчий лист з виконання рішення в цивільній справі № 127/15246/19, дійсно був виданий 05.06.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області і його виконання передбачає усунення ОСОБА_3 перешкод в користуванні шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_7 .

Проте положеннями частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений спеціальний порядок оскарження дій державного виконавця, а саме: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі скаргою на дії державного виконавця саме щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Законодавством встановлений спеціальний порядок оскарження таких дій державного виконавця, а саме: передбачено звернення особи зі скаргою на постанову про стягнення виконавчого збору лише в порядку адміністративного судочинства.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі N 826/5195/17 з приводу цього питання висловлена аналогічна правова позиція. За змістом постанови віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такою умовою, зокрема, може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Отже в частині 2 статті 74 закону України «Про виконавче провадження» міститься пряма вказівка, що саме в порядку адміністративного судочинства має розглядатися скарга на дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Згідно з вимогами статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, й обґрунтовано відмовив з цих підстав у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена 10 липня 2020 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 127/15246/19 (провадження № 61-9042св20) касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2020 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку з цим постановою головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький) Містрюковою О.В. від 24.12.2020 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/15246/19, виданого 05.06.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Зазначені обставини є новими, так як вони не існували на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, а відтак не впливають на її законність і обґрунтованість, оскільки оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства саме з тих підстав, що відповідні рішення державного виконавця (винесення постанов про стягнення виконавчого збору) слід оскаржувати в порядку адміністративного судочинства безвідносно до наявності чи відсутності підстав для виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення суду про усунення перешкод в користуванні власністю і виселення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону, матеріалам справи та заявленим вимогам у справі, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді В.В. Сопрун

М.В. Матківська