Номер провадження: 22-ц/813/1457/21
Номер справи місцевого суду: 501/2993/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

08 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності та просить суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м.

Позов мотивований тим, що вона (позивачка) є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м.

В ході здійснення архітектурно - будівельного контролю 29.06.2019 встановлено розширення лоджії в квартирі АДРЕСА_2 та збільшення її площі на 4,4 кв.м шляхом улаштування консолі розміром 0,92х3,3м. на рівні сусідніх балконів по фасаду будинку, тобто встановлено факт самочинної реконструкції лоджії без відповідних довільних документів.

За наслідками проведення вищезазначеного перевірочного заходу посадовою особою ДАБК складено припис від 29.07.2019 за №01-07/32, відповідно до змісту якого позивача зобов`язано оформити правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2 з урахуванням проведеної реконструкції лоджії.

Позивач звернулась із заявою до державного реєстратора на нерухоме майно Виконавчого комітету Чорноморської міської ради із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням від 23.08.2019 за №4837506 державний реєстратор повідомив позивача про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру прав за №08, оскільки заявником всупереч п.45 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не надано документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що поза увагою суду залишився сутнісний зміст висновку експертного дослідження №914/2019 від 27.08.2019р., виконаного судовим експертом Дзінька А.І. та безпосередні покази судового експерта в судовому засіданні, відповідно до яких, за наслідками обстеження квартири АДРЕСА_2 з реконструйованою лоджією, встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації; єдине зауваження експертного висновку полягало у тому, що реконструкція лоджії відбулась без дозвільних документів.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 24 березня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 05 квітня 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м. (а.с.8-13).

29 червня 2019 року у ході здійснення архітектурно-будівельного контролю встановлено розширення лоджії в квартирі АДРЕСА_2 та збільшення її площі на 4,4 кв.м шляхом улаштування консолі розміром 0,92х3,3м. на рівні сусідніх балконів по фасаду будинку, тобто встановлено факт самочинної реконструкції лоджії без відповідних дозвільних документів.

За наслідками проведення вищезазначеного перевірочного заходу посадовою особою ДАБК складено припис від 29.07.2019р. за №01-07/32, відповідно до змісту якого позивача зобов`язано оформити правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2 з урахуванням проведеної реконструкції лоджії (а.с. 14).

Позивач звернулась до державного реєстратора Виконавчого комітету Чорноморської міської ради із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням від 23.08.2019р. за №4837506 державний реєстратор повідомив позивача про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру прав за №08, оскільки заявником всупереч п.45 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не надано документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (а.с. 15).

Згідно висновку експерта №914/2019 від 27.08.2019р., проведеного ТОВ «Будексперт-Т» (а.с.16-21) встановлено, що досліджувана лоджія в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідає наступним вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва:

- ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»: по збереженню нормативно-правових рівнів інсоляцій і природного освітлення розташованих поруч будинках при зміні габаритів житлового будинку п.10.4;

- ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»: по наявності евакуаційного виходу п.7.2.1; по лінійним розмірам евакуаційних виходів (дверей): висота не менше 2,0 м., ширина не менше 0,8 м. п.7.2.7; по висоті шляхів евакуації не менше ніж 2,0 м., ширині 1,0 м. п.7.3.6;

- ДБН В.2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд»: по наявності утеплення покрівлі п.6.3.1; по довговічності покрівлі (30-100 років) п.7.1.3; по матеріалу основи під металеву покрівлю п.7.7.4;

- СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009 «Житлові будинки. Правила визначення фізичного зносу житлових будинків»: по доброму технічному стану лоджії п.5.4., таблиця 5.1;

- ДБН В.1.1-12:2014 «Будівництво у сейсмічних районах України»: по виносу балкона, що не перевищує 1.5 м. п.7.4.5; по застосуванню легких оздоблювальних матеріалів п.7.4.9, 7.4.10;

- ДСТУ Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд (СНИП 3.04.01-87)» по виконанням опоряджувальним покриттям п.3.67, табл..15.

Досліджувана лоджія в квартирі не відповідає вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва:

- ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»: по розширенню існуючої лоджії п.8.14.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст. 331 ЦКУ право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Водночас згідно із правилами ст. 392 ЦКУ позов про визнання права власності може бути пред`явлено:

- по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється чи не визнається іншою особою;

- по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Отже, позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи втрату належних правовстановчих документів на майно, зокрема коли інші особи чинять перешкоди власнику або незаконно вилучають майно в нього.

Тому враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦКУ набуття права власності - певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи права власності, суд під час застосування цієї норми повинен встановити, із яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об`єкт, і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦКУ.

Крім того, зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Ні зазначеними нормами, ні нормою ст.331 ЦКУ не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено факту оспорення права власності.

Разом з тим, згідно вимог п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Цими ж правилами надається визначення таких понять, як «переобладнання» і «перепланування».

Суд не повинен підміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів з питання узаконення перепланування, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні цього питання.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004. (далі - Закон №1952).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 2 Закону №1952 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно частини 1 статті 5 Закону №1952 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно статті 6 Закону №1952 організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 18 Закону №1952 визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 10 Закону №1952 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Згідно пункту 2 частини 3 статті 10 Закону №1952 державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно частини 1 статті 11 Закону №1952 державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно частини 2 статті 18 Закону №1952 перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. (далі - Порядок №1127).

Згідно абзацу 2 пункту 12 Порядку №1127 під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Згідно пункту 45 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності). У разі зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни такі відомості вносяться до Державного реєстру прав відповідно до законодавства поза процедурою державної реєстрації прав. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач звернулась до державного реєстратора на нерухоме майно Виконавчого комітету Чорноморської міської ради із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням від 23.08.2019р. за №4837506 державний реєстратор повідомив позивача про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру прав за №08, оскільки заявником всупереч п.45 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не надано документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (а.с. 15), яке позивач не оскаржувала, а звернулась до суду з позовом про визнання права власності.

Отже, позивачем ОСОБА_1 не доведено факту оспорення її права власності на належне їй нерухоме майно чи не визнання іншою особою та не надано доказів втрати документу, який засвідчує її право власності.

Разом з тим, звернення у відповідні органи щодо оформлення права власності на переобладнану квартиру та отримання відмови (рішення державного реєстратора від 23.08.2019 за №4837506) є підставою для оскарження відповідного рішення у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивач обрала невірний спосіб захисту, тому в задоволенні позову про визнання права власності на квартиру слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд першої інстанції дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що висновок експерта про можливість безпечної експлуатації реконструйованої лоджії не є предметом доказування у вказаній цивільній справі та не впливає на встановлення права власності у порядку статті 392 Цивільного кодексу України.

Також судова колегія звертає увагу на те, що подання ОСОБА_1 позову є передчасним, оскільки остання не зверталась в досудовому порядку з метою оформлення права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк