ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

31 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3917/20
Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/556/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді Бобрової І.О.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

за участю секретаря Шкарупи Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м.Ніжин Чернігівська область,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 29.01.2021,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку звернувся з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , що оформлене протоколом № 8 від 08.09.2020 про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї три особи з 08.09.2020;

- визнати незаконним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.09.20920 в частині зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 складом сім`ї три особи;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити на квартирному обліку з 08.09.2020 прапорщика ОСОБА_1 , 1976 року народження, складом сім`ї три особи з 08.09.2020.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він з сім`єю зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року. Він є ветераном військової служби. Календарна вислуга у ЗСУ становить 25 років. Під час проходження військової служби він не був забезпечений житлом, грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення також не надавалась. Вважає дії відповідача щодо зняття його із сім`єю з квартирного обліку незаконними та такими, що порушують його право на житло.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано незаконним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №8 від 08 вересня 2020 року про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 складом сім`ї три особи з 08 вересня 2020 року. Визнано незаконним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №171 від 08 вересня 2020 року про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 складом сім`ї три особи. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити на квартирному обліку з 08 вересня 2020 року прапорщика ОСОБА_1 складом сім`ї три особи з 08 вересня 2020 року. Стягнуто із Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 840 грн 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 18.01.2021.

Скаржник вказує, що у разі звільнення з військової служби військовослужбовців за підставами, не зазначеними в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, не передбачено залишення їх на квартирному обліку у військових частинах. А враховуючи те, що позивач був звільнений зі служби в ЗСУ у зв`язку із закінченням строку контракту, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 позивача знято з квартирного обліку. Відповідно до вказаного Закону та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 № 10981, позивач не підпадає під перелік осіб, які залишаються на квартирному обліку, так як був звільнений у зв`язку із закінченням контракту за підпунктом «К» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тобто, військова частина НОМЕР_1 діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Позивач ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 не скористалися.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент звільнення мав вислугу на військовій службі більше 20 років, постійним житлом не забезпечувався, перебував на обліку для поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1 , а тому підстави, визначені законом для зняття з обліку позивача, який потребує поліпшення житлових умов, не настали.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом по справі встановлено наступні обставини та факти.

Позивач ОСОБА_1 з грудня 1994 року проходив службу в лавах Збройних Сил України (а.с.14,16). Останнім місцем служби була Військова частина НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем у справі.

Наказом начальника 1827 центральної артилерійської бази озброєння (1 розряду) (по особовому складу) від 17.02.2020 № 3-РС прапорщика ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, так які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду). Вислуга років у ЗС: календарна 25 років 02 місяці, пільгова не має. (а.с.13).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №32 від 17.02.2020 прапорщика ОСОБА_1 , звільненого з військової служби відповідно до наказу №3-РС від 17.02.2020 в запас за п. «к» (які проходять військову службу за контактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 18 лютого 2020 року із направленням на військовий облік до Ніжинського ОМТЦК та СП (2 розряду) Чернігівської області. Вислуга років у ЗС на 18.02.2020 становить: 25 років 02 місяці 10 днів, пільгова не має (а.с.12).

Відповідно до протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 8 від 08 вересня 2020 року на засіданні житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про зняття з квартирного обліку прапорщика ОСОБА_1 , 1976 р.н., складом сім`ї три особи з 08.09.2020, у зв`язку із звільненням у запас за підпунктом «к» (а.с.5).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 171 вiд 08 вересня 2020 року прапорщика ОСОБА_1 (склад сім`ї три особи) знято з квартирного обліку на підставі рапорту голови житлової комісії від 08.09.2020 (а.с.6).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Аналогічні положення закріплені також і в пункті 29 Порядку.

При цьому дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

17 лютого 2020 року позивач був звільнений із військової служби у запас відповідно до підпункту «к» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з ати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

На момент звільнення позивача його вислуга років у Збройних Силах України становила 25 років 02 місяці 10 днів (а.с. 12).

Пунктом 30 вищезазначеного Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. А згідно з пунктом 1 розділу VІ Житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, оскільки вислуга позивача на військовій службі складає більше ніж 20 років, а саме 25 років 02 місяці 10 днів, останній перебував на квартирному обліку і знятий з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (закінчення строку контракту), суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зняття позивача з квартирного обліку у військовій частині.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі № 752/5881/15-ц (провадження № 14-169цс18), де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність зняття позивача як колишнього військовослужбовця та членів його сім`ї з квартирного обліку після звільнення у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, оскільки він мав вислугу на військовій службі менше 20 років.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2020 року у справі № 359/5527/19 (провадження № 61-9539св20), у постанові від 24 лютого 2021 року ц справі № 460/6032/18 (провадження № 61-15707св20).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції враховано зазначені положення закону та надано належну оцінку доводам позивача про відсутність правових підстав для зняття його з квартирного обліку у військовій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги, але не більше як до ухвалення апеляційним судом судового рішення у справі. Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, з відповідача на користь держави слід стягнути 2522 грн 40 коп.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 січня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь держави 2522 грн 40 коп судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 01.04.2021.