Справа №443/701/19
Провадження №2/443/382/21
РІШЕННЯ

іменем України

22 березня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, факту спільного проживаня та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Яременка І.О.

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно доводилася їй матір`ю та встановити факт її спільного проживання в селі Монастирець Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, разом із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , 01.04.2008 право власності на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності ССП «Верховина», розміром 0,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованій на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Монастирець Жидачівського району померла її мати ОСОБА_2 . Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_2 особистого розпорядження у вигляді заповіту, не складала. До складу спадкового майна, окрім іншого, входить право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності ССП «Верховина» розміром 0,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованій на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області. Дане майно належало ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 11297, виданого 31.05.1997 Монастирецькою сільською радою народних депутатів Жидачівського району Львівської області на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області № 332 від 30.05.1997. Проте, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.08.2018 № 500/02/31 у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області. Вважаючи, що її спадкові права порушено, позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 15.05.2019 відкрито провадження в справі, справу призначено до підготовчого судового засідання на 08.07.2019.

08.07.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті по іншій справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 25.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 16.09.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 19.11.2020.

В судовому засіданні 19.11.2020 підготовче судове засідання відкладено на 09.12.2020.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 09.12.2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.03.2021 на 15 год. 00 хв.

Розгляд справи по суті відбувся 22.03.2021 за участю позивачки та її представника.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

В судовому засіданні 22.03.2021 позивачка та її представник заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві.

Відповідач, Монастирецька сільська рада Жидачівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Представником Монастирецької сільської ради подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та проти задоволення позовних вимог не заперечує.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду пояснили, що були сусідками спадкодавця та зазначили, що ОСОБА_2 доводиться рідною матір`ю ОСОБА_1 та що позивачка постійно проживала разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини в селі Монастирець Жидачівського району Львівської області. Також вказали, що 3 ОСОБА_2 працювала у колгоспі і могла отримати право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.04.2008 виданого Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років померла ОСОБА_2 . /а. с. 6/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.12.2003 матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_7 . /а. с. 7/.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.11.2013 виданого 22.09.1973 виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , актовий запис № 9. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ». /а. с.8/.

Відповідно до витягу із книги реєстрації сертифікатів на право земельну частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Монастирецькій сільській раді № 107/0/194-18 від 27.07.2018 за ОСОБА_2 рахується право на земельну частку (пай), розміром 0,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 11297, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 30.05.1997 № 332 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) 31.05.1997 № 623, яка перебувала у колективній власності ССП «Верховина» /а. с.9/.

Згідно довідки, виданої Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області № 268 від 12.03.2019 вбачається, що ОСОБА_2 постійно проживала і була зареєстрована в с. Монастирець Жидачівського району Львівської області до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом із нею проживала без реєстрації її дочка ОСОБА_1 /а. с.10/.

Відповідно витягу зі Спадкового реєстру № 62730229 від 03.12.2020 вбачається, що після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа в нотаріуса не заводилася /а.с.42/.

Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від № 500/02-31 від 20.08.2018 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном./а.с.11/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1220ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободупересування тавільний вибірмісця проживанняв Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, поясненнями позивачки та свідків які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають.

Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавці своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку). Наявності складеного спадкодавцем заповіту судом встановлено не було.

Встановлення фактів родинних відносин та спільного проживання разом із спадкодавцем позивачці необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268, 315, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Монастирець Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, разом із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай), розміром 0,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованій на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ № 11297, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 30.05.1997 № 332 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) 31.05.1997 № 623, яка перебувала у колективній власності ССП «Верховина».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.04.2021.

Суддя Р.Г.Равлінко