Ухвала

Іменем України

06 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 182/4589/20

провадження № 61-3146ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року у складі судді Рунчевої О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., у частині видачі дублікатів виконавчих листів, у справі за заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів, поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2020 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк», банк) звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, видачу дублікатів виконавчих листів.

Заява мотивована тим, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2009 року у справі № 2-4047/09 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк», заборгованість за кредитним договором у розмірі 301 274,89 грн, а також понесені позивачем судові витрати.

16 червня 2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчі листи, які 28 січня 2011 року були пред`явлені на виконання до Нікопольського відділу державної виконавчої служби (далі - Нікопольський ВДВС).

18 лютого 2020 року представник банку звернувся до органу державної виконавчої служби із запитом щодо надання інформації про хід виконавчого провадження.

20 березня 2020 року начальник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Нікопольський МВ ДВС Південно-Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив, що постановою державного виконавця від 28 січня 2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , 16 червня 2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». На даний час архів знищено, повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

З повідомлення Нікопольського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 23 березня 2020 року убачається, що на виконанні органу державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 40465638 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-4047/09 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця від 16 січня 2015 року закінчено виконавче провадження на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно належне боржнику знаходиться на території не підвідомчій відділу ДВС Нікопольського МРУЮ. Постанова та виконавчий документ направлені до Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ. Станом на

23 березня 2020 року виконавчий документ до Нікопольського міськрайонного відділу ДВС повторно не надходив.

Відповідно до повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 16 лютого 2015 року на примусове виконання до відділу надійшов виконавчий лист № 2-4047/09; 21 лютого 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; 14 грудня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС). Станом на

24 червня 2020 року до відділу виконавчий лист не надходив. Повідомити щодо відправлення виконавчого листа за належністю неможливо у зв`язку зі знищенням реєстру відправленої кореспонденції.

Зазначене, на думку заявника, свідчить про втрату виконавчих документів у зв`язку з обставинами, що не залежали від стягувача, та що є безумовною підставою для поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачі їх дублікатів.

Посилаючись на наведене, заявник просив видати дублікати виконавчих листів № 2-4047/09, виданих на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2009 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 301 274,89 грн, а також понесених позивачем судових витрат; поновити АТ «Укрсиббанк» строк для пред`явлення їх до виконання.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 30 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, в задоволенні заяви АТ «Укрсиббанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви банку про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що належних і допустимих доказів на підтвердження втрати оригіналів виконавчих листів, а також будь-яких доказів, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення процесуальних дій в передбачені законом строки заявник не надав, як і не надав доказів поважності пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Рух справи. Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Укрсиббанк», у якій заявник просив скасувати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Укрсиббанк» на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2021 року касаційну скаргу АТ «Укрсиббанк» на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, у частині вимог про видачу дублікатів виконавчих листів, клопотання АТ «Укрсиббанк» про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено, поновлено заявнику строку на касаційне оскарження ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для сплати судового збору до 15 квітня 2021 року.

У березні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшла заява представника банку про усунення недоліків, до якої долучено оригінал платіжного доручення про сплату судового збору у належному розмірі.

Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи в задоволенні заяви банку про видачу дублікатів виконавчих листів, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доказам та доводам заявника. Представники банку неодноразово направляли запити до органу державної виконавчої служби з проханням надати інформацію про хід виконавчого провадження, однак такі залишилися без відповіді. На думку заявника, саме орган державної виконавчої служби має довести направлення копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу, а не стягувач. Суди не звернули увагу на те, що належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно квитанції про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Для правильного вирішення заяви банку судам необхідно було належним чином встановити, чи вручений стягувачеві оригінал виконавчого документу і коли, і чи сплив строк для його подальшого пред`явлення. Неможливість АТ «Укрсиббанк» домогтися виконання судового рішення у примусовому порядку має наслідком уникнення боржниками виконання свого обов`язку.

В оскаржуваних судових рішеннях суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 лютого

2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі

№ 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц,

від 26 грудня 2019 року у справі № 10/339/10, від 22 січня 2020 року у справі

№ 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12, відповідно до яких належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на момент видачі виконавчих листів) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на момент видачі виконавчих листів) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»

від 02 червня 2016 року (у редакції, чинній на момент подання заяви) встановлено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Зазначена норма кореспондується із частиною першою статті 433 ЦПК України

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2009 року у справі № 2-4047/09 солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк», заборгованість за кредитним договором у розмірі 301 274,89 грн, а також понесені позивачем судові витрати.

16 червня 2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчі листи на примусове виконання указаного судового рішення.

У заяві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачі їх дублікатів, АТ «Укрсиббанк» зазначало, що 28 січня 2011 року стягувач направив указані виконавчі документи на адресу Нікопольського ВДВС.

18 лютого 2020 року представник банку звернувся до органу державної виконавчої служби із запитом щодо надання інформації про хід виконавчого провадження.

20 березня 2020 року начальник Нікопольського МВ ДВС Південно-Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було відкрито 28 січня 2011 року,

16 червня 2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». На даний час архів знищено, повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

З повідомлення Нікопольського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 23 березня 2020 року убачається, що на виконанні органу державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 40465638 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-4047/09 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця від 16 січня 2015 року закінчено виконавче провадження на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно належне боржнику знаходиться на території не підвідомчій відділу ДВС Нікопольського МРУЮ. Постанова та виконавчий документ направлені до Шевченківського відділу ДВС Запорізького МУЮ. Станом на

23 березня 2020 року виконавчий документ до Нікопольського міськрайонного відділу ДВС повторно не надходив.

Відповідно до повідомлення Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 16 лютого 2015 року на примусове виконання до відділу надійшов виконавчий лист № 2-4047/09; 21 лютого 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; 14 грудня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС). Станом на

24 червня 2020 року до відділу виконавчий лист не надходив. Повідомити щодо відправлення виконавчого листа за належністю неможливо у зв`язку зі знищенням реєстру відправленої кореспонденції.

Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України установлено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові

від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що заявник пропустив строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, і судами не визнані поважними наведені ним причини його пропуску, а також не надав доказів на підтвердження факту втрати оригіналів виконавчих листів у справі № 2-4047/09, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Укрсиббанк» та видачі дублікатів виконавчих листів.

Твердження заявника про те, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі

№ 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц,

від 26 грудня 2019 року у справі № 10/339/10, від 22 січня 2020 року у справі

№ 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12 є безпідставними, оскільки фактичні обставини зазначених справ є відмінними від обставин, встановлених судами у справі, яка переглядається.

Так, у справах № 2515/739/2012, № 1003/6035/12, № 2-1693/10, № 10/339/10 судами визнано поважними причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з чим вирішено питання про видачу дубліката виконавчого листа. У справі № 201/15305/14-ц строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем не було пропущено. У справі № 583/1828/17-ц предметом спору було оскарження бездіяльності державного виконавця.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями.

Ураховуючи наведене, ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року, у частині видачі дублікатів виконавчих листів, у справі за заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів, поновлення строку для пред`явлення їх до виконання, у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак