Справа № 587/2100/20
РІШЕННЯ
02 березня 2021 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Токаревої В.М., прозглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що в жовтні 2008 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.10.2008 року та при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім цього, відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій вона погодилася з умовами надання даного кредиту. Відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1 000 грн. 00 коп. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не погашає заборгованість, у зв`язку з чим станом на 08.09.2020 року має заборгованість 10 510 грн. 56 коп., яка складається з: 493 грн. 03 коп. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 8 866 грн. 13 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 207 грн. 03 коп. заборгованість за комісією; 944 грн. 37 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 10 510 грн. 56 коп. та понесені судові витрати у розмірі 2 102 грн.
21 грудня 2020 року відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву (а.с.66,67), в якому відповідач проти позову заперечувала, зазначаючи, що: наявність боргових зобов`язань позивачем не доведена, в матеріалах справи відсутні докази та документи, які б підтверджували факт видачі кредитних коштів. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.
Крім того, відповідачем також було подано заяву про застосування строків позовної давності (ар.с.50).
21 січня 2021 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив (а.с.111-118), де останній посилається на правомірність стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства України.
Представник позивача підтримав позов.
Представник відповідача Вовк О.В. в судове засідання не з`явився, направивши письмову заяву, в якій підтримав заяву про застосування строків позовної давності та просив її задовольнити, просив розглянути справу за його відсутності та відповідача.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, вважає, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, звертаючись із даним позовом, позивач зазначав, що 28 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було підписано заяву б/н (а.с.12), за якою відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до заяви та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що є складовою частиною договору, сторонами погоджено базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (30,00% на рік), розмір та строк внесення щомісячних платежів, а саме 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 10 510,56 грн., з якої: заборгованості за кредитом 493,03 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 8 866,13 грн., заборгованості за комісією 207,03 грн., а також пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 944,37 грн.
Правовідносини, які виникли між сторонами відносяться до договірних та насамперед регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України та умовами укладеного ними договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язань.
Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Зі ст. 1054ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач допустив порушення зазначених вище норм законодавства та умов договору.
На підтвердження позовних вимог до позовної заяви позивач додав, зокрема розрахунок заборгованості за кредитним договором від 28.10.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанко» і ОСОБА_1 , копію довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , копію довідки про видану картку, копію заяви позичальника, з позначкою, що оригінал повинен зберігатися в архіві Позивача, копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.10.2008 р. та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
З наданої позивачем копії довідки про видачу картки вбачається, що термін дії картки встановлено до 12/11 (а.с.11), перевипуску картки не відбувалось.
Відповідач у заяві зазначала, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився, його було встановлено до грудня 2011 року, отже після спливу цього строку з 01.01.2012 почав і спливати термін позовної давності щодо будь-яких майнових претензій банку, проте банк звернувся з позовом лише 28.09.2020 року, очевидним є пропуск АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України та надала суду заяву, в якій просила застосувати позовну давність.
Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної даності, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Учасники справи не оспорюють той факт, що відповідно до Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.
Застосування строку позовної давності по платіжним картам роз`яснено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14, де зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Відповідачка зазначала, що строк дії карти закінчився.
Згідно із пунктом 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, картка дійсна до останнього календарного дня місяця, вказаного на лицевому боці картки, включно.
Таким чином, перебіг позовної давності має обчислюватись з 01 січня 2012 року, який відповідно сплив: 01 січня 2013 року - до вимог про стягнення неустойки (пені) та 01 січня 2015 року - до вимог про стягнення кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, а до суду позивач звернувся 28 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв.
Пунктом 3.1.3 Умов та правил банківських послуг встановлено, що по закінченню строку дії відповідна Карта продовжується на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії), за зверненням Клієнта до Банку відповідно тарифам Перевипуску карти на новий строк відбувається при дотриманні Клієнтом умов обслуговування Карти, передбачених Договором.
Щодо сум, нарахованих банком після 31 грудня 2011 року та заявлених до стягнення у даному позові, необхідно зазначити таке.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Тобто, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи, що сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки, а саме по 31 грудня 2011 року включно, слід дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З урахуванням викладеного, нарахування банком відсотків та неустойки (пені) після 31 грудня 2011 року є необґрунтованим, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає саме з цих підстав.
Згідно з частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з аналізу норм ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, роз`яснень викладених у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року, та з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності.
З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Отже, враховуючи вищевикладене, наявність заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості слід відмовити повністю.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач сплатив 2 101 грн. 00 коп. судового збору (а.с.3), які просив стягнути з відповідача на його користь.
За приписами частин 1, 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 2 500 грн., суд приходить до наступного висновку.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Вовк О.В. були надані наступні документи: копія договору про професійну правову допомогу № 21 від 12.11.2020 року, укладений між відповідачем та адвокатом Вовк О.В.; ордер на участь у справі, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Вовк О.В. 23.03.2007 року, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, копія акту прийняття-передачі наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги № 21 від 12.11.2020 року та квитанція на суму 2 500 грн. (а.с.55-58,134-136).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Беручи до уваги те, що відповідачем було надано суду переконливі відповідні докази, які підтверджують здійснення ним відповідних витрат на професійну правничу допомогу, з яких вбачається, що адвокат Вовк О.В. здійснює правову допомогу відповідно до укладеного договору, суд дійшов висновку про підстави для часткового задоволення вимог в частині понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Суд враховує складання адвокатом Вовк О.В. великої кількості процесуальних документів та особисту присутність у судовому засіданні, однак суд вважає, що заявлена сума не в повній мірі відповідає обсягу роботи і підлягає стягненню в меншому обсязі, а саме в сумі 2 000 грн.
Тому, відповідно до ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 252-255, 257-259, 261, 266, 267, 509, 526, 546, 549, 598, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 11 -13, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп. покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко