провадження № 22-ц/824/2823/2021
головуючий у суді І інстанції Волкова С.Я.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Немудрої Ю.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 178 307,28 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 27 серпня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір №7437, за яким позивач зобов`язався виконати ремонтні роботи на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язалась прийняти виконані роботи, оплатити їх відповідно до графіку оплати робіт. Згідно умов договору позивач взяв на себе зобов`язання по виконанню будівельних робіт у відповідності до кошторисної документації, оформленої у додатку № 1 до договору, розпочав узгоджений обсяг робіт і виконав його частину, відповідач відмовилась від надання приміщення для подальшого продовження робіт і від оплати вже виконаної їх частини, через вказані обставини був вимушений зупинити виконання робіт і склав акт виконаної частини робіт за договором. Враховуючи, що електронної скриньки відповідач не має, то акт виконаних робіт був надісланий їй по Viber, повідомлення було прочитано, але проігноровано, він особисто вручив акт виконаних робіт у роздрукованому виді, але акт був проігнорований, тоді позивач надіслав акт поштою, однак зауважень до акта виконаних робіт ОСОБА_2 не було подано, оплати не проведено. У наведеному акті зазначалось, що вартість фактично виконаних робіт складає 116 972,00 грн, враховуючи відсутність зауважень до акта, акт вважається підписаним 16 жовтня 2019 року. За умовами договору у разі прострочення оплати відповідач сплачує штраф в розмірі 50% від суми вказаної в останньому акті (пункт 8.1.2 договору), тому сума штрафу складає 55 486,21 грн, крім того відповідач сплачує пеню у розмірі 0,01% від суми останнього платежу за кожен день прострочення, що за період з 16 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2019 року складає 5 848,65 грн.

У грудні 2019 року відповідачем ОСОБА_2 було пред`явлено зустрічний позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в сумі 98 446,94 грн, відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 62 000,00 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що відповідно до умов укладеного договору нею сплачено відповідачу за зустрічним позовом аванс в сумі 7 000,00 грн, також вчасно і в повному обсязі здійснено оплату за придбання і доставку будівельних матеріалів, обраних фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Зазначала, що в повному обсязі виконала свої інші зобов`язання за договором: надала фронт робіт (безпосередньо об`єкт та можливість приєднання до електромережі, водопроводу, каналізації), забезпечила доступ на об`єкт як самому відповідачу за зустрічним позовом, так і залученим ним виконавцям шляхом передачі їм трьох комплектів ключів від вхідних дверей, погодила час виконання робіт: у будні дні з 09:00 год. до 18:00 год. Втім, незважаючи на погоджений порядок платежів, а саме: за кожне завершення приміщення об`єкта згідно з актами виконаних робіт, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 організував відносини таким чином, що відповідач була вимушена постійно здійснювати авансові платежі, при цьому останній після отримання коштів, як правило, зникав, а безпосередні виконавці відмовлялися виконувати роботи без оплати, тому була вимушена платити, що призводило до подвійних платежів за одні й ті ж роботи, за період з 27 серпня 2019 року по 29 жовтня 2019 року сплатила відповідачу за зустрічним позовом і за його вказівкою залученим ним працівникам грошові кошти за договором на загальну суму 195 480,38 грн.

Вважала, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на об`єкті фактично виконано тільки ті роботи, що зазначені у актах виконаних робіт з урахуванням її зауважень, а саме: акт виконаних робіт від 02 вересня 2019 року на суму 3 674,25 грн, акт № 2 виконаних робіт від 19 вересня 2019 року на суму 23 885,50 грн, акт № 3 виконаних робіт від 11 жовтня 2019 року на суму 69 473,69 грн, станом на дату подання зустрічного позову загальна вартість робіт, фактично виконаних відповідачем за зустрічним позовом, складає 97 033,44 грн, отже він отримав надлишково оплачені відповідно до договору кошти у загальній сумі 98 446,94 грн. Вищевказаними діями фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 крім матеріальної шкоди їй було завдано і моральну шкоду, оскільки у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та членів її сім`ї зазнала глибоких душевних страждань; внаслідок порушення з боку відповідача за зустрічним позовом його зобов`язань за договором була вимушена кардинально змінити свій спосіб життя, спосіб життя своєї родини, не зважаючи на похилий вік і слабке здоров`я своє та свого чоловіка, була вимушена докласти додаткових зусиль для вирішення конфліктної ситуації з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , пошуку нових виконавців робіт, пошуку додаткових ресурсів для завершення усіх ремонтних робіт на об`єкті до кінця року. Дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо укладення договору, відвертого саботування робіт та зриву графіку їх виконання, вимагання та примушування до оплати надлишкових коштів, судове переслідування, тощо призвели до депресії, значного розладу сну і відчутного погіршення самопочуття.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 98 446,94 грн заборгованості та 62 тисячі грн у відшкодування моральної шкоди. Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі первісні позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги не погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність його вимог щодо наявності заборгованості, яка полягає у нездійсненні відповідачкою зобов`язання по оплаті виконаних позивачем робіт у повному обсязі.

Категорично не погоджується із висновком суду щодо наявності переплати ОСОБА_2 за виконані ним роботи, оскільки судом враховані її оплати, які не мають жодного відношення до виконання укладеного між сторонами договору. Так, судом враховані здійснені ОСОБА_2 виплати не йому, а іншим особами, однак він ніколи не надав жодній особі повноважень на отримання коштів за будівельні роботи, особи, які виконували ремонтні роботи є лише підрядними працівниками, залучення яких до робіт прямо передбачено договором, проте жодних прав на отримання коштів за здійснений обсяг робіт вони не мали, а відповідач всупереч договору проводила з ними розрахунки.

Зазначає, що суд першої інстанції не правильно встановив, що документ «Ориентировочна смета для ОСОБА_3 , Печерск» не підтверджений замовником, лише на тій підставі, що жодне із приміщень у наданому документі не відповідає фактичній проектній документації щодо кількості приміщень та їх площі. При цьому відповідач заперечуючи належність свого підпису на ньому, не надала жодних доказів у спростування вимог позову та у підтвердження своїх заперечень з цього приводу.

Крім того заперечує проти висновку суду щодо невірно зробленого розрахунку штрафних санкцій, що є підставою для перерахунку нарахованих сум, а не для відмови в їх стягненні.

У доводах апеляційної скарги заперечує, що відповідач здійснила оплату зазначеної в договорі в розмірі 7 000 грн суму авансового платежу, оскільки не надала жодних доказів цього, зокрема, розписок про отримання позивачем цих коштів.

Не погоджується у доводах апеляційної скарги також з приводу врахування заявлених ОСОБА_2 зауважень до актів виконаних робіт, оскільки жодних зауважень вона йому не направляла, жодних звернень про складення дефектного акта у встановлений договором спосіб не направляла, а він їх не визнає.

Не погоджується також із висновками суду щодо наявності підстав для стягнення з нього на користь ОСОБА_2 62 тисяч грн моральної шкоди, оскільки судом в оскаржуваному рішенні не вказано, які неправомірні дії ним вчинені, у чому полягає завдана відповідачці моральна шкода та який існує причинно-наслідковий зв`язок, що дає підстави для покладення на нього деліктної відповідальності.

Крім того у доводах апеляційної інстанції ОСОБА_1 указує на процесуальні порушення суду, які полягають у позбавленні його можливості доказування своєї позиції показами свідка.

29 грудня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - адвокати Стегери О.М., в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечує проти доводів апеляційної скарги щодо відсутності у його робітників приймати оплату виконаних робіт, оскільки зазначає, що з самого початку позивачем була так організована робота, що після отримання коштів (авансування) він на деякий час зникав, а залучені ним працівники або відмовлялися виконувати роботу, або відверто погрожували відповідачці в разі несплати їм грошових коштів відмовою від виконання робіт. При чому в усіх подібних випадках відповідачка по телефону отримувала від позивача погодження таких виплат.

Вказує, що жодних додаткових угод до Договору, зокрема затвердженої кошторисної документації, не укладалося, погоджень на збільшення ціни договору відповідач не надавала.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка погоджується із обставинами, що акти виконаних робіт позивач не міг направити відповідачці електронною поштою через її відсутність у відповідачки. Проте, це не заважало йому подавати усі акти виконаних робіт особисто, що і було ним виконано. Також у відзиві визнано вручення відповідачці під час особистої зустрічі з позивачем 21 жовтня 2019 року акта №3, який вона не підписала, а указала в ньому на свої зауваження щодо обсягів робіт та застосованих розцінок.

Отже, як до акта №2, так і до акта №3 ОСОБА_2 були зазначені зауваження у примірнику належного виконавцеві акта, та які були вчинені під час особистої зустрічі, однак ці акти, у яких містяться її зауваження, позивач суду не надав.

Заперечує проти доводів апеляційної скарги щодо несплати 7 тисяч грн авансу, оскільки сам факт здійснення авансу підтверджено умовами підписаного сторонами договору.

Також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо недоведеності підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки під час розгляду справи позивач жодним чином не спростував завдання відповідачці моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Морозов О.В. просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким повністю задовольнити первісні позовні вимоги.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми основної заборгованості суд першої інстанції виходив із тих обставин, що ОСОБА_2 не порушила жодних умов укладеного договору, а позивачем не надано належних та достатніх доказів для доведення протилежного. Крім того, суд встановив, що вартість фактично виконаних робіт, зазначена у позовній заяві, не відповідає указаній в акті № 3 від 11 жовтня 2019 року сумі, відтак штраф розрахований позивачем безпідставно і невірно.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновків, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 надлишково оплачені відповідно до договору кошти у загальній сумі 98 446,94 грн, а, відмовившись виконувати свої зобов`язання за договором, чи повертати надлишково отримані кошти, порушив і умови договору, і норми законодавства.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про доведеність підстав для відшкодування за рахунок ОСОБА_1 завданої його неправомірними діями ОСОБА_2 моральної шкоди у заявленому нею розмірі.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись у повному обсязі не можна з урахуванням такого.

Судом встановлено та визнано сторонами укладення 27 серпня 2019 року договору №7437 (далі договір), відповідно до умов якого фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , як виконавець, зобов`язався виконати у відповідності до умов цього договору якісно та своєчасно будівельно-ремонтні роботи за дорученням замовника, а саме ОСОБА_2 , яка в свою чергу, зобов`язалась прийняти виконані роботи та оплатити їх. Відповідно до п. 1.2 договору виконавець зобов`язався у відповідності до затвердженої кошторисної документації (додаток №1), який є невід`ємною частиною цього договору, здійснити ремонт приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без встановлення терміну.

Умовами узгодженого сторонами предмета договору (пункти 1.3, 1.4) також передбачено, що виконавець зобов`язується забезпечити виконання якісних будівельно-ремонтних робіт у відповідності з будівельними нормами і правилами та цього договору, та що виконавець має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб, залишаючись відповідальним перед замовником.

Отже, як правильно було встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються параграфом 1 ЦК України стосовно загальних положень про підряд та параграфом 3 указаного Кодексу про будівельний підряд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За договором будівельного підряду відповідно до вимог ст. 875 ЦК України, підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, що передбачено положеннями ст. 844 ЦК України.

Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Як убачається із матеріалів справи до договору №7437 від 27 серпня 2019 року додано орієнтовний кошторис. Указаний орієнтовний кошторис має такий самий номер 7437 як і договір, підписаний обома сторонами: виконавцем ОСОБА_1 та замовником ОСОБА_2 .

Не заперечуючи свого підпису ОСОБА_2 заперечує погодження указаного кошторису з тих підстав, що у його назві невірно зазначено її повне ім`я "для ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Крім того, заперечує чинність орієнтовного кошторису з тих підстав, що назви приміщень: (російською мовою) "прихожая, гостиная, спальня, кухня, кладовая, гардероб, санузел, балкон" та їх площі не відповідають плану двокімнатної квартири тип 1.10, що є частиною проектної документації на будівництво житлового комплексу по АДРЕСА_2 , розробленою ПП АБ "Ю. Бородкін", яка складається з таких приміщень як хол, ванна кімната, дві житлові кімнати, дві засклені лоджії, кухня та санвузол.

Відхиляючи наданий та підписаний сторонами орієнтовний кошторис суд першої інстанції виходив лише з тих обставин, що у вказаному орієнтовному кошторисі та у наданій відповідачкою копії плану квартири, існують відмінності у назві та площі складових квартири. При цьому суд першої інстанції не надав правильної оцінки наданому відповідачкою доказу, який свідчить про обставини, які відповідають не фактичним розмірам приміщень спірної квартири, а робочим. У наявній на копії плану квартири примітці безпосередньо зазначено, що при розробці робочої документації площі приміщень можуть змінюватись в межах 5%.

Доказів у підтвердження фактичних параметрів квартири та її складових, що були об`єктом підрядних робіт, та які відрізняються від указаних в кошторисі параметрів, ОСОБА_2 ні суду першої ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що вчинення ОСОБА_2 підпису в орієнтовному кошторисі від імені засновника не спростовано.

З урахуванням наведеного підстав для відхилення та неврахування підписаного замовником орієнтовного кошторису немає.

Також, визначена у орієнтовному кошторисі загальна сума робіт у розмірі 353934,64 грн повністю відповідає визначеній у п. 3.2 договору сумі, що свідчить про погодження замовником орієнтовного кошторису, внаслідок чого він є частиною договору підряду.

Отже сторони погодили обсяг робіт, який повинен був бути виконаним на загальну суму 353934,64 грн.

На виконання робіт може бути складений твердий чи приблизний кошторис. Якщо наявні всі вихідні дані, визначені всі необхідні види робіт, то складається твердий кошторис, відступ від якого не дозволяється. За загальним правилом кошторис, передбачений договором підряду, є твердим. Кошторис вважається приблизним лише при наявності спеціальної вказівки про це в договорі. Зміни до твердого кошторису можуть бути внесені лише за погодженням сторін. Приблизний кошторис складається в тому разі, якщо заздалегідь неможливо визначити перелік робіт, що потребуються. В міру виконання робіт приблизний кошторис уточнюється й розрахунки провадяться за фактично проведеними підрядником витратами, але якщо немає значного перевищення приблизного кошторису.

Як убачається із назви орієнтовного кошторису, він містить як тверді суми в частині вартості робіт, які сторони мали змогу узгодити заздалегідь, так і передбачено, зокрема у пункті 10 приміток до кошторису, що усі об`єми робіт повинні будуть перераховуватись по факту виконаних робіт. Також у примітках до кошторису визначено перелік робіт, вартість яких та їх обсяг, не могли бути обраховані на час погодження сторонами кошторису. Разом з тим, увесь обсяг та вартість робіт в частині, що визначені сторонами, може бути зміненою лише за погодженням сторін.

Сторонами також не заперечується, що виконавець був допущений замовником до роботи, та виконавцем до виконання робіт були залучені інші особи (субпідрядники), що було передбачено умовами договору та не суперечить положенням ст. 838 ЦК України, залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, п. 2.2.13 договору передбачено, що замовник повинен здійснювати оплату тільки виконавцю (готівковим або безготівковим розрахунком), а оплата, що сплачена не виконавцю - відношення до даного договору не має.

Як убачається із обставин справи, та визнано сторонами виконавцем було виконано лише частину обсягу робіт, оскільки замовником було відмовлено у наданні приміщення для подальшого проведення підрядних робіт.

Положеннями ч. 4 ст. 849 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Також підрядник (виконавець) відповідно до ст. 851 указаного кодексу має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Отже право замовника відмовитись від договору підряду, а виконавця від продовження виконання робіт передбачене законом. При цьому, підрядник (виконавець) має отримати оплату за виконану частину робіт.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , як виконавцем підрядних робіт було направлено замовнику виконаних робіт згідно з договором №7437 від 27 серпня 2019 року три акти: акт від 02 вересня 2019 року на суму 3674,25 грн; акт №2 від 19 вересня 2019 року на суму 28922,50 грн та акт №3 від 11 жовтня 2019 року на суму 123298,17 грн, всього на загальну суму 155894,92 грн. При цьому, в акті №3 зазначено, що у зв`язку зі сплатою 38922,50 грн за роботи, сума до сплати за виконані роботи підлягає зменшенню до 116972,42 грн. Крім того, в акті заявлено до сплати вартість матеріалів на суму 1650,88 грн, у зв`язку з чим загальна сума, яка заявлена у акті до сплати склала 118623,30 грн.

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 претензію/додаткову угоду на розірвання договору.

Відповідно до ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

ОСОБА_2 визнала у відзиві на позов та у відзиві на апеляційну скаргу, що нею були отримані усі акти виконаних робіт, на які посилається позивач. Так, у відзиві на позов підтверджено, що згідно із копією накладної та фіскального чека від АТ "Укрпошта" відправлення з оголошеною цінністю №863 було прийняте від позивача до пересилання 23 жовтня 2019 року та вручене відповідачу 31 жовтня 2019 року, тобто позивач відправив ці акти після зустрічі з відповідачем 21 жовтня 2019 року, під час якої отримав оплату за актом №2 від 19 вересня 2019 року у повному обсязі, а саме в сумі 28922,50 грн, про що власноруч зазначив у акті. Крім того у акті №3 зазначено про оплату на суму 38922,50 грн, що також визнано замовником.

Оскільки факт отримання указаних актів 21 жовтня 2019 року було визнано ОСОБА_2 , яка частково їх оплатила, а саме акт №2 у повному обсязі, що підтверджено підписом виконавця на наявному у замовника примірнику акта, та ОСОБА_2 на акті №3 власноручно зазначила свої зауваження, підстав для відхилення та неврахування указаних актів як доказів у справі у суду першої інстанції не було.

Як убачається із зауважень, які зазначені замовником у акті виконаних робіт №3 (а.с. 55), ОСОБА_2 не погоджується із обсягом виконаних робіт та використаних матеріалів, а також із зміною вартості робіт, які відрізняються від обумовлених у кошторисі (а.с. 9).

Відповідно до ст. 878 ЦК України замовник має право вносити зміни до проектно-кошторисної документації до початку робіт або під час їх виконання за умови, що додаткові роботи, викликані такими змінами, за вартістю не перевищують десяти відсотків визначеної у кошторисі ціни і не змінюють характеру робіт, визначених договором. Внесення до проектно-кошторисної документації змін, що потребують додаткових робіт, вартість яких перевищує десять відсотків визначеної у кошторисі ціни, допускається лише за згодою підрядника. У цьому разі підрядник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Оскільки доказів узгодження нової вартості робіт, які є відмінними від визначеної у кошторисі ціни, матеріали справи не містять, тому загальна вартість підлягає перерахунку відповідно до вказаної у кошторисі.

Крім того, замовник указує на розбіжності щодо обсягу визначених виконавцем у акті №3 виконаних робіт та самостійно визначених замовником у зауваженнях до цього акта робіт щодо яких виконавцем спростування не надані.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 851 ЦК України, якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Так, замовником визнано, що 21 жовтня 2019 року виконавцем їй були врученні акти виконаних робіт із яких вона не заперечувала та оплатила перший та №2, однак у неї були зауваження щодо обсягів виконаних деяких робіт у акті №3 та вартості робіт, які перевищують кошторисні.

Виконавець заперечує, що ним були отримані зауваження до акта №3, однак враховуючи, що замовником такий акт із зауваженнями був наданий у судовому засіданні, тому не позбавлений був права заперечити зазначені у ньому зауваження чи надати стосовно них свої спростування.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У суді першої інстанції виконавець не надав доказів у спростування викладених у акті №3 зауважень. Не надані такі докази на спростування заперечень замовника і до апеляційної скарги з обґрунтуванням неможливості їх надання до суду першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги у апеляційному провадженні колегією апеляційного суду уповноваженому виконавцем представнику було запропоновано надати пояснення з приводу обсягу виконаних робіт, які заперечує замовник, однак представник виконавця від надання пояснень відмовився.

Тому з урахуванням дотримання засад змагальності колегія апеляційного суду визнає доведеними замовником та не спростованими виконавцем обсяги виконаних робіт з урахуванням зауважень замовника, зазначених у акті №3.

Відтак колегія апеляційного суду здійснюючи перевірку зазначених у акті виконаних робіт №3 щодо об`єму робіт та їх вартості (в частині, до якої замовником зазначені зауваження) виходить з критерію недопустимості перевищення вартості та об`єму робіт з урахуванням обсягу робіт, що визнані замовником.

А саме, у кошторисі вартість робіт "устройство фальшстены из ГК" обумовлено у розмірі 160 грн за кв.м в та в обсязі 199,53 кв.м. В той же час у акті №3 ціна 190 грн, що на 30 грн перевищує обумовлену. Обсяг виконаних робіт 148.90 кв. м перевищує визнані замовником 102 кв.м. Тому загальна вартість виконаних робіт підлягає зменшенню на 11971 грн (28291 грн -160грн * 102 кв. м).

"Грунтовка стен перед шпаклевкой" у акті вказано виконання обсягу робіт 34,7 кв. м, а замовником визнано 15, тому загальна вартість виконаних робіт підлягає зменшенню на 236,4 грн (416,4 грн -12грн * 15 кв. м).

"Шпаклевка стен под покраску" у акті вказано виконання обсягу робіт 34,7 кв. м, а замовником визнано 15, тому загальна вартість виконаних робіт підлягає зменшенню на 1970 грн (3470 грн -100грн * 15 кв. м).

"Монтаж подвесного потолка из гипсокартонных листов 1 уровневого (с дополнительным усилением)"- у кошторисі вартість робіт складає 170 грн, а у акті №3 ціна 200 грн, обсяг 87,30 кв.м, з яких замовником визнано 58 кв. м. Тому загальна вартість виконаних робіт підлягає зменшенню на 7600 грн (17460грн-58*170грн).

"Кладка кирпича" - у кошторисі взагалі відсутні відомості, що сторони обумовили вартість та обсяг відповідних робіт, тому підлягає врахуванню обсяг робіт та ціна, що визнані замовником у акті №3, тому загальна вартість виконаних робіт підлягає зменшенню на 460 грн (1610грн-230 шт*5грн).

"Заделка швов+ поклейка ленты" - у кошторисі вартість робіт складає 15 грн, а у акті №3 ціна 45 грн, обсяг 80 кв.м, із яких замовником визнано 40 кв. м. Тому загальна вартість виконаних робіт підлягає зменшенню на 3000 грн (3600грн- 15грн * 40 кв.м).

Також замовником взагалі не визнані наступні роботи: "заделка широких штроб в полу" на суму 560грн, "обработка бетоноконтактом" на суму 462,50 грн, "монтаж металической сетки" на суму 3480 грн, "штукатурка стен" на суму 7424 грн, "монтаж закладных" на суму 2960 грн, "занос материалов" на суму 510 грн, "стартовая шпаклевка стен" на суму 3470 грн та "стартовая шпаклевка потолка" на суму 2100 грн, а всього на суму 20966,50 грн.

Ураховуючи прийняті апеляційним судом до уваги зауваження замовника, загальна сума заборгованості 118623,30 грн, що зазначена у акті №3 підлягає коригуванню в бік зменшення на суму 46203,90 грн (11971 грн +236,4 грн +1970грн+ 7600грн+460 грн+3000грн+20966,50), що складає 72419,40 грн.

Перевіряючи здійснення замовником розрахунку за виконані роботи колегією апеляційного суду надано наступну оцінку пред`явленим замовником доказам.

У самому договорі №7437 від 27 серпня 2019 року у п. 3.3.1 зазначено суму передоплати за матеріалами у розмірі 7000 грн, а решта вартості матеріалів сплачується замовником поступово по факту необхідності придбання матеріалу, однак не пізніше 3 днів з моменту повідомлення про їх необхідність. Обов`язок надавати кошти на чорнові матеріали та завчасно надавати чистові матеріали передбачено також у п. 2.2.7 указаного договору. Виконавець заперечує отримання указаних коштів попередньої оплати у сумі 7000 грн з тих підстав, що замовником не надано будь-якого розрахункового документа, однак такі заперечення не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки ця сума указана у підписаному сторонами договорі, тому підстав вважати не виконаною указану умову договору немає. Відтак 7000 грн слід відняти від загальної суми боргу.

Врахуванню як оплачена також підлягає сума 1650,88 грн, яку заявлено до сплати вартості матеріалів у акті №3, сплата якої підтверджена підписом виконавця у записній книжці замовника (а.с. 48).

Доказом оплати виконаних підрядних робіт на суму 20000 та 10000 грн є дві розписки за підписом ОСОБА_1 відповідно від 15 жовтня 2019 року та від 10 жовтня 2019 року (а.с. 58).

Виконавцем заперечень, що спростовують отримання указаних коштів та його підпис у відповідних розписках не надано.

Разом з тим відсутні підстави для зменшення суми боргу на суму здійсненої 21 жовтня 2019 року оплати по акту №2 на суму 28922,50 грн, оскільки ця сума вже була врахована у розрахунку в акті №3.

Також, із матеріалів справи вбачається, що замовником було чотири рази оплачено вивіз сміття безпосередньо ОСОБА_1 02 вересня 2019 року на суму 3674 грн, що підтверджено розпискою (а.с. 44), 16 вересня 2019 року на суму 3674 грн, що підтверджено підписом у п. 4 у записній книжці (а.с. 48), 18 вересня 2019 року на суму 3674 грн, що підтверджено товарним чеком від 18 вересня 2019 року та скріплено відтиском печатки "ФОП ОСОБА_1 " (а.с. 49) та 28 серпня 2019 року ОСОБА_5 на суму 3500 грн, що підтверджено розпискою у записнику (а.с. 48). При цьому оплату за виконані монтажні роботи та вивіз сміття на суму 3674 грн за 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 включено було лише один раз в першому акті та у наступних актах №2 та №3, враховано цю суму, як оплачені роботи за першим актом.

Разом з тим, у п. 9 приміток до кошторису сторонами передбачено здійснення оплати за вивезення сміття по факту. ОСОБА_1 у актах №2 та №3 не включав вартість за вивезення сміття та не вимагав сплати за надані послуги, які визнав сплаченими по факту, що було обумовлено сторонами.

З цих же підстав не підлягає врахуванню до зменшення сума боргу на суму 800 грн за розгрузку матеріалів, оплата за яку підтверджена розпискою ОСОБА_1 (а.с. 44), що була сплачена по факту розвантаження будівельних матеріалів та не включалась як обумовлена договором робота ні в кошторис ні у акти виконаних робіт.

Не можуть бути також враховані як доказ здійснення оплати за виконані за договором роботи, що сплачені за придбані будівельні матеріали, кошти за які були сплачені іншим суб`єктам господарювання: ПП`Будматеріали" на суму 30 грн, 120 грн, 1250 грн, 1392,50 грн, 2000 грн; ПП`Сантехніка" на суму 205 грн; на суму 21184 грн згідно із замовленням покупця №Ф-6647 грн від 30 серпня 2019 року. (а.с. 43,44, 45,47, 49), що свідчить про наявність правовідносин та взаємних зобов`язань не між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а між нею та продавцями відповідних товарів.

Не можна також врахувати як оплату від 18 вересня 2019 року за виконані роботи у сумі 7723 грн, оскільки як убачається із записної книжки замовника на цю суму були придбані матеріали, а не виконані будівельні роботи, виконавцем яких за договором є ОСОБА_1 (а.с. 48).

Не підлягають до врахування як оплата виконаних за договором № 7437 робіт сплачена 29 жовтня 2019 року сума 52359 грн, оскільки доказів, що ці роботи були виконані саме за спірним договором суду не надано. Так, об`єм робіт та їх вартість ОСОБА_2 підтверджує розпискою, яка підписана не ОСОБА_1 , а іншою особою, яку в наявній у відзиві таблиці ОСОБА_2 вказала як ОСОБА_6 . При цьому у самій розписці відмічено "(з урахуванням відмови ОСОБА_1 )" (а.с. 56). З аналогічних підстав не можуть бути враховані як взаєморозрахунок з ОСОБА_1 сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 08 листопада 2019 року 19952 грн, оскільки указана сума була сплачена за виконані згідно з актом від 08 листопада 2019 року за виконання робіт по електриці, згідно з яким виконавцем робіт указано особу, яка не є учасником цього спору. Відсутні також докази, що указана особа виконувала роботи за спірним договором як субпідрядник підручного В.В. У своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначала, що у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 продовжувати виконання робіт та у зв`язку з необхідністю закінчення виконання ремонтних робіт вона наймала для виконання робіт інших виконавців.

Так, до матеріалів справи ОСОБА_2 додано договір №2.04. від 22 жовтня 2019 року на виконання робіт за адресою: АДРЕСА_1 , який нею укладено з виконавцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та два додатки до договору (а.с. 59-61).

Також, колегія апеляційного суду не вважає за можливе урахувати як оплату виконаних за договором №7437 робіт сплачених 15 жовтня 2019 року на суму 6400 грн, за отримання яких розписався зі слів замовника "його прораб чи представник ОСОБА_10 " (а.с.46). У самому договорі передбачено можливість залучення до виконання інших осіб, ОСОБА_1 у письмових поясненнях також не заперечує факт виконання робіт іншими особами, які були допущені до об`єкта. Однак наголошує на тому, що умовами п. 2.2.13 договору застережено, що замовник повинен здійснювати оплату тільки виконавцю, а оплати, що сплачені не виконавцю - відношення до даного договору не мають.

Таким чином, загальна перерахована сума боргу 72419,40 грн підлягає ще зменшенню на суми 38650,88 грн (7000 грн, 1650,88 грн, 20000 грн та 10000 грн) та складає 33768,52 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційним судом на підставі наданих сторонами доказів, які помилково не були враховані судом першої інстанції встановлено, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню за виконані роботи згідно з актом №3 відповідно до укладеного між сторонами 27 серпня 2019 року договором №7437 за рахунок ОСОБА_2 33768,52 грн. З урахуванням наведеного підстави для задоволення зустрічного позову в частині стягнення суми переплати доведені не були.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про помилкову відмову судом першої інстанції у задоволенні позову в частині стягнення заявленої пені та штрафу колегія апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності, що передбачено ст. 546 ЦК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно із ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (547 ЦК України).

Відповідно до п. 8.1.2 договору у випадку недоотримання замовником термінів розрахунків, передбачених цим договором, а саме пунктом 3.5, замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі 50% від суми вказаної в акті виконаних робіт, а також додатково пеню у розмірі 0,01% за кожний день затримки розрахунків від суми, що підлягає сплаті.

Позивачем нараховано 55486,21 грн штрафу від суми боргу 116972 грн та 5848,65 грн пені за період з 16 по 21 жовтня 2019 року, тобто за п`ять днів.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено та визнано замовником, що лише 23 жовтня 2019 року згідно з фіскальним чеком та повідомленням про вручення кореспонденції було вручено спірний акт №3 для оплати замовнику, відтак відсутні підстави для нарахування та стягнення пені за період, коли прострочення ще не було.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, прострочення замовника в частині оплати відбулось саме внаслідок незгоди з обсягом робіт та нарахування вартості робіт за ціною, що перевищила оговорену у кошторисі суму. За результатами розгляду цього спору обґрунтованість заперечень замовника була доведена.

Ураховуючи наведене колегія апеляційного суду дійшла висновку, що підстав для покладення на ОСОБА_2 відповідальності за несвоєчасне здійснення розрахунку немає, оскільки прострочення відбулось внаслідок намагання доведення нею власного контррозрахунку, а не внаслідок її вини (умислу або необережності). Обставини свідомого ухилення замовника від виконання зобов`язання щодо своєчасної оплати виконаних робіт матеріалами справи не встановлено. Указані обставини є підставою для звільнення ОСОБА_2 від відповідальності по сплаті штрафу за порушення зобов`язання в силу ст. 610 та ч. 1 ст. 614 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині безпідставного задоволення судом першої інстанції зустрічного позову в частині стягнення моральної шкоди у сумі 62000 грн, колегія апеляційного суду визнала їх не обґрунтованими з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 5, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Отже, вирішуючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Верховним Судом в постанові від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, згідно якого виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, положеннями ч. 2 ст. 22 указаного закону передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки, зустрічні позовні вимоги про стягнення переплати задоволенню не підлягають підстав для стягнення моральної шкоди в силу Закону про захист прав споживачів немає.

Крім того, в оскаржуваному рішенні судом не встановлені неправомірні дії, якими завдано моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, колегія апеляційного суду визнала частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги, внаслідок чого помилкове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем первісного позову заявлено до стягнення 178307,28 грн, з яких задоволено 33768,52 грн, що складає 18,93%

За первісний позов сплачено 1783,07 грн судового збору та за подання апеляційної скарги 2674,60 грн.

Таким чином, позивачу первісного позову підлягає відшкодуванню за подання позову та апеляційної скарги за рахунок відповідача 843,84 грн.

Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту:

Первісний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 33 768 (тридцять три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн 52 коп. заборгованості та 843 (вісімсот сорок три) грн 84 коп. судового збору.

В задоволені решти первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба