АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року

м. Чернівці

справа № 725/356/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

учасники справи:

позивач ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 9 лютого 2021 року, головуючий у І-й інстанції Піхало Н.В.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 у січні 2021 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 у лютому 2021 року звернулася з заявою про забезпечення позову.

Просила забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме заборони ОСОБА_2 вчиняти або організовувати в будь-якій формі доступ до будинковолодіння по АДРЕСА_1 та/або входити на територію і в приміщення цього будинковолодіння без дозволу власника ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 9 лютого 2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме вчиняти або організовувати в будь-якій формі доступ до будинковолодіння по АДРЕСА_1 та/або входити на територію і в приміщення цього будинковолодіння без дозволу власника ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 9 лютого 2021 року скасувати, постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, наявності спору та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, обсяг позовних вимог, дані про особу, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, забезпечення збалансованості інтересів сторін, постанові Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, якою зобов`язано ОСОБА_5 не винити перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 , вселити ОСОБА_2 у житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.149, п.2 ч.1 ст.150, ч.1 ст.151 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме вчиняти або організовувати в будь-якій формі доступ до будинковолодіння по АДРЕСА_1 та/або входити на територію і в приміщення цього будинковолодіння без дозволу власника ОСОБА_3 .

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні нерухомим майном будинковолодінням по АДРЕСА_1 шляхом вчинення активних та цілеспрямованих дій з метою проникнення в житло без дозволу власника.

Водночас судом першої інстанції враховано наявність спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, невжиття заходів забезпечення позову може чинити заявниці перешкоди у володінні та користуванні майном, що належить їй на праві власності.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

На підставі ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову надасть ОСОБА_2 можливість продовжувати в подальшому вчиняти протиправні дії щодо її майна та чинити перешкоди у володінні власністю до ухвалення судового рішення.

Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною вимогою немайнового характеру визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 , в цьому випадку має досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Водночас судом першої інстанції не надано оцінки вірогідності того чи може невжиття заходів забезпечення позову у даній справі (у разі задоволення позову) унеможливити ефективний захист порушеного права ОСОБА_3 за захистом якого він звернувся.

Натомість, забезпечення позову у спосіб заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме вчиняти або організовувати в будь-якій формі доступ до будинковолодіння по АДРЕСА_1 та/або входити на територію і в приміщення цього будинковолодіння без дозволу власника ОСОБА_3 фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язане з предметом спору,

Згідно із частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, в цих випадках суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у справі № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

Обраний вид забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме вчиняти або організовувати в будь-якій формі доступ до будинковолодіння по АДРЕСА_1 та/або входити на територію і в приміщення цього будинковолодіння без дозволу власника ОСОБА_3 фактично є тотожним задоволенню позовної вимоги до вирішення спору по суті, що є недопустимим відповідно до ч 10 ст. 150 ЦПК України, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У матеріалах справи відсутні докази, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_3 з визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за захистом яких він звернувся до суду.

Невжиття заявленого заходу забезпечення позову не призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав або інтересів ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення зобов`язано ОСОБА_4 не винити перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 , вселено ОСОБА_2 у житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (пункт 7 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Обраний ОСОБА_3 вид забезпечення позову спрямований на запобігання користуванню ОСОБА_2 житловим будинком по АДРЕСА_1 .

За таких обставин заборона ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме вчиняти або організовувати в будь-якій формі доступ до будинковолодіння по АДРЕСА_1 та/або входити на територію і в приміщення цього будинковолодіння без дозволу власника ОСОБА_3 до ухвалення рішення у справі порушує законні права та інтереси ОСОБА_2 , оскільки фактично зупиняє виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом щодо вселення ОСОБА_2 у житловий будинок по АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову на порушення норм процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому ухвала Першотравневого районного суду м.Чернівці від 9 лютого 2021 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 9 лютого 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 1 квітня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді А.І. Владичан

О.О. Одинак