справа № 2-4565/11
провадження №4-с/489/19/21
УХВАЛА

02 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання ДолгорученкоТ.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ВПВР) щодо не зняття арешту з майна

встановив:

У лютому 2021 року представника боржника ОСОБА_2 адвокат Михайленко О.В. звернувся до суду із скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця та зняття арешту з нерухомого майна, накладеного постановою старшого державного виконавця Вакулою І.А. від 25.10.2012 у виконавчому поводженні № 34884661 і припинення обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування скарги вказано, що 28.12.2020 на адресу ВПВР було адресовано адвокатський запит стосовно надання інформації чи перебували та перебувають у відділі виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , чи накладався арешт на його майно та у разі наявності чинних арештів, надати копії постанов про арешт майна боржника.

04.01.2021 головним державним виконавцем Сазоновим Д.К. надано відповідь на адвокатський запит, яку адвокатом Михайленко О.В. було отримано нарочно 02.02.2021.

Згідно відповіді у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження №34884661 з виконання виконавчого листа №2/1416/986/2012 виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за генеральним кредитним договором №010/01-04/08-466 від 06.08.2008 у розмірі 533969,14 доларів США, що еквівалентно 4252904,02 грн., на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності майновому поручителю ОСОБА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки в порядку процедури виконавчого провадження на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

09.08.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі частини першої статті 48 закону України «Про виконавче провадження» та матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання, про що складено акт про вилучення виконавчих проваджень на знищення.

Крім цього, головним державним виконавцем Сазоновим Д.К. було надано інформаційну довідку 239363070 від 30.12.2020 згідно якої, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Вакулою 1.А. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2012 ВП №34884661, яка на даний час є чинною.

У зв`язку з цим, 10.02.2021 представником боржника ОСОБА_4 до ВПВР було подано заяву про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2012 ВП №34884661. На яку, 12.02.2021 начальником ВПВР надано відповідь, що вирішити питання щодо зняття арешту з майна боржника не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено та рекомендовано звернутись до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.02.2021 скаргу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомленні належним чином, що не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів скарги та цивільної справи встановлено, що 12.09.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Генеральним кредитним договором від 06.08.2008 №010/01-04/08-466 у сумі 4252904,02 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом проведення публічних торгів, встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки за початковою ціною, визначено незалежним експертом-оцінювачем на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору недійсним відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27.08.2013 вказане рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва в частині задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на заставлене майно скасоване, провадження по справі в цій частині закрито. Рішення в частині відмови у позові ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним залишено без змін.

Закриваючи провадження в частині вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на заставлене майно апеляційний суд виходи в з того, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.06.2011 по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, звернення стягнення на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Горбуров К.Є., про визнання кредитних договорів та договору іпотеки недійсними стягнуто з ОСОБА_5 на користь Банку 533969,14 доларів США заборгованості по кредитному договору (що еквівалентно 4252904,02 грн.), з яких: 345940,56 доларів США (що еквівалентно 2755312,78 грн.) - борг по кредиту, 140240,97 доларів США (що еквівалентно 1116977,25 грн.) - відсотки за користування кредитними коштами та 47787,61 доларів США (що еквівалентно 380613,99 грн.) пені, а також 1820,00 грн. судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Провадження у справі в частині позову про стягнення заборгованості у солідарному порядку з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 закрито. Додатковим рішенням суду по даній справі від 06.08.2012 в позові Банку до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в частині звернення стягнення на заставлене майно відмовлено.

Із відміток в матеріалах справи вбачається, що до прийняття ухвали апеляційним судом, представнику ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 08.10.2012 був виданий виконавчий лист в частині задоволених вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 06.08.2008 №010/01-04/08-466.

Виконавчий лист було пред`явлено до виконання до Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, виконавцем якого Вакулою І.А. було відкрито виконавче провадження №34884661.

09.08.2013 державним виконавцем Вакулою І.А. винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» до Ленінського районного суду міста Миколаєва та завершено виконавче провадження. Одночасно, наведеною постановою (пункт 2) припинено чинність арешту майна боржника квартири АДРЕСА_1 (на теперішній час «Богоявленський») та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2012.

Між тим, як вбачається із змісту скарги та доданих до неї документів запис про накладене державним виконавцем обтяження на нерухоме майно майнового поручителя ОСОБА_1 за постановою державного виконавця від 25.10.2012 в державному реєстрі речових прав не скасований, що порушує право ОСОБА_1 як власника нерухомого майна.

Із відповіді ВПВР від 11.02.2021 № 1392 вбачається, що зняття арешту з майна боржника не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання та роз`яснено, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент винесення від 21.04.1999 №606-Х1У (надалі - Закон) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до частини другої статті 50 Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як встановлено судом, при винесенні постанови від 09.08.2013 державним виконавцем було вирішено питання про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 (на теперішній час «Богоявленський»), яка належить на праві власності ОСОБА_1 та який було накладено постановою від 25.10.2012, але не скасовано відповідний запис у відповідному державному реєстрі.

На теперішній час, зняття арешту не можливе через знищення матеріалів виконавчого провадження, про що повідомлено керівником ВПВР представника скаржника.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінивши в сукупності наявні у справі докази та враховуючи, що арешт на нерухоме майно після повернення державним виконавцем виконавчого листа до суду та завершення виконавчого провадження, хоча і був припинений державним виконавцем, але останнім не були внесені відповідні зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що порушує право скаржника як сторони виконавчого провадження та власника майна, а виконавче провадження знищено, внаслідок чого державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги шляхом скасування арешту з нерухомого майна скаржника накладеного у межа виконавчого провадження № 34884661 та припинити обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В частині визнання неправомірними дій державного виконавця скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений 25.10.2012 постановою старшого державного виконавця Віддліу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Вакулою І.А. у виконавчому провадженні № 34884661 та припинити обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У іншій частині скарги ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02.04.2021.

Суддя І.В. Коваленко