справа № 492/133/18
УХВАЛА

про відмову в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника

31 березня 2021 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання - Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області подання державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бірюкової І.Д. про оголошення розшуку боржника, -

встановив:

Державний виконавець Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бірюкова І.Д. звернулася до суду з поданням, в якому просить суд оголосити розшук ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що в Арцизькому районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - АРЦИЗЬКИЙ РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса)) знаходиться виконавче провадження № 60387869 із примусового виконання судового наказу № 492/133/18, виданого Арцизьким районним судом Одеської області 12 березня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 07 лютого 2018 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Державним виконавцем було вжито заходів примусового виконання зазначеного судового наказу, однак боржник за вказаною у судовому наказі адресою не мешкає та рішення суду не виконує, у зв`язку з чим державний виконавець звернулася з зазначеним поданням до суду.

Державний виконавець АРЦИЗЬКОГО РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Бірюкова І.Д. в судове засідання не з`явилася, але в поданні просила суд розглянути подання без її участі, подання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Боржник про дату, час та місце розгляду подання про оголошення розшуку боржника був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується подання, дослідивши та оцінивши надані учасниками справи письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 129-1 Конституцією України визначено, що судові рішення є обов`язковими для виконання.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27цього Закону.

Таким чином, боржник повинен бути повідомлений про відкриття виконавчого провадження з метою реалізації своїх прав та зобов`язань у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України, розшук боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

З аналізу наведених вище норм законодавства, вбачається, що визначальним при розгляді подання про розшук боржника є встановлення відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Судом встановлено, що судовим наказом Арцизького районного суду Одеського області від 12 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 07 лютого 2018 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 23-24, 36-38).

Заступником начальника відділу АРЦИЗЬКОГО РВДВС ГТУЮ в Одеській області Косенко Л.В. винесено постанову від 24 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60387869 із примусового виконання вищезазначеного судового наказу (а.с. 39-40).

Згідно відповідей Пенсійного фонду України № № , від 17 листопада 2020 року, інформація стосовно боржника щодо пенсії, про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи відсутня (а.с. 42, 43). Відповідно до відповідей з Державної фіскальної служби України № № 98570830, 98570833 від 12 березня 2021 року про джерела отримання доходів боржника, інформація щодо наявних рахунків у боржника, а також рахунків, відкритих боржником відсутні (а.с. 44, 45). Згідно відповіді з МВС України від 12 березня 2021 року інформація відсутня про зареєстровані за боржником транспортних засобів (а.с. 46). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12 березня 2021 року відомості про наявність у ОСОБА_1 майна відсутні (а.с. 47-48).

Постановами старшого державного виконавця відділу АРЦИЗЬКОГО РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Максимчук Ю.В. від 14 листопада 2020 року встановлені тимчасові обмеження ОСОБА_1 , боржника,: у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 55-56); у праві полювання (а.с. 57-58); у праві виїзду за межі України (а.с. 59-60), а також накладено на ОСОБА_1 , боржника, штраф на користь держави у розмірі 34065,91 грн. за несплату аліментів (а.с. 63).

Відповідно до повідомлення від 14 листопада 2020 року головного державного виконавця АРЦИЗЬКОГО РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Максимчук Ю.В. повідомлено ОСОБА_1 , божника, про внесення відомостей про нього, як боржника, до Єдиного реєстру боржників (а.с. 61).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 14 січня 2021 року, проведеного АРЦИЗЬКИМ РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) заборгованість ОСОБА_1 по аліментах станом на 31 грудня 2020 року становить 106910,73 грн. (а.с. 54).

Постановою заступника начальника відділу АРЦИЗЬКОГО РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Косенко Л.В. від 14 січня 2021 року накладено арешт на майно боржника (а.с. 51-52). Листом б/н від 14 січня 2021 року направлено ОСОБА_2 , стягувачу, та ОСОБА_1 , боржнику, постанову від 14 січня 2021 року, винесену при примусовому виконанні (ас. 53).

Згідно з актом від 11 березня 2021 року державного виконавця АРЦИЗЬКОГО РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Бірюкової І.Д. за вказаною у судовому наказі адресою боржник ОСОБА_1 не мешкає (а.с. 41).

Також, постановою в.о. начальника відділу АРЦИЗЬКОГО РВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Райнової В.Л. від 12 березня 2021 року накладено арешт на кошти боржника (а.с. 49-50).

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що державним виконавцем не надано суду достатніх і достовірних доказів, які підтверджували відсутність відомостей про місце проживання, перебування боржника ОСОБА_1 , оскільки з наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження та інші виконавчі документи не направлялися боржнику у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що боржнику взагалі не відомо про відкрите виконавче провадження відносно нього, а також з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що виконавець здійснював заходи по встановленню місця реєстрації, знаходження боржника (запит від відповідних органів щодо місця реєстрації боржника; отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника тощо), чим не виконані вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України, згідно яких державний виконавець зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а акт від 11 березня 2021 року державного виконавця, який є в матеріалах виконавчого провадження, про те, що за вказаною у судовому наказі адресою боржник ОСОБА_1 не мешкає не є підставою для оголошення боржника у розшук на законодавчому рівні.

З викладеного вбачається, що державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , не вжив всіх передбачених заходів, спрямованих на встановлення фактичного місця знаходження боржника, наявність одного акту державного виконавця про відсутність боржника за місцем проживання зазначеним у судовому наказі не є достатньою підставою для задоволення даного подання, внаслідок чого суд вважає, що звернення виконавця до суду із заявою про оголошення боржника ОСОБА_1 у розшук є передчасним.

Суд зазначає, що застосування таких обмежень, про які просить заявник, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про передчасність звернення до суду державного виконавця щодо застосування правила ст. 438 ЦПК України, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розшуку боржника ОСОБА_1 , а тому подання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що ухвала суду не перешкоджає державному виконавцю повторно звернутися до суду з аналогічним поданням, після вжиття додаткових заходів по розшуку боржника.

Керуючись ст. ст. 1, 5, 18, 26, 36 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 81, 247, 258-261, 438 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні подання державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бірюкової І.Д. про оголошення розшуку боржника громадянина ОСОБА_7 - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що наявна ухвала суду не перешкоджає державному виконавцю повторно звернутися до суду з аналогічним поданням, після вжиття додаткових заходів по розшуку боржника.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області у строк п`ятнадцять днів, з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана у строк п`ятнадцять днів, з дня з дня вручення йому наявної ухвали суду

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.