ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1939/21 Справа № 199/7139/20 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

на ухвалу Амур-Ниждньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року

по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", державного реєстратора Обласного комунального підприємства "Софійське бюро технічної інвентаризації" Волос Олени Володимирівни, ОСОБА_2 , треті особи: Обласне комунальне підприємство "Софіївське бюро технічної інвентаризації", приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гупало Катерина Вячеславівна про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", державного реєстратора Обласного комунального підприємства "Софійське бюро технічної інвентаризації" Волос Олени Володимирівни, ОСОБА_2 , треті особи: Обласне комунальне підприємство "Софіївське бюро технічної інвентаризації", приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гупало Катерина Вячеславівна про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софійське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни, та ОСОБА_2 , треті особи: Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гупало Катерина Вячеславівна, про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення державного реєстратора задоволено частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софійське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни, та ОСОБА_2 , треті особи: Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гупало Катерина Вячеславівна, про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення державного реєстратора заборонено Акціонерному товариству «АЛЬФА-БАНК» () вчиняти будь-які дії відносно квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: 101.

В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року та винести нову постанову, якою в задоволенні заяви про вжиття заході забезпечення позову відмовити повністю.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу АТ АЛЬФА-БАНК на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року просить апеляційну скаргу АТ АЛЬФА-БАНК залишити без задоволення, а ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року у справі №199/7139/20 про забезпечення позову без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.10.2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась з позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софійське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни та ОСОБА_2 , треті особи: Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гупало Катерина В`ячеславівна, про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення державного реєстратора.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову по даній цивільній справі №199/7139/20 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: 101; заборонити Акціонерному товариству «АЛЬФА-БАНК» вчиняти будь-які дії відносно квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: 101.

В обґрунтування своєї заяви остання зазначає, що станом на 31.12.2012 року їй на праві власності належало нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 ). При цьому, жодних договорів купівлі-продажу вказаного нерухомого майна після 01.01.2013 р., як вказує позивач, вона не укладала. 18.04.2007 р. ОСОБА_2 передав квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк», ідентифікаційний код 00039019. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45704395 від 26.02.2019 р., прийнятим державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Оленою Володимирівною, за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також на підставі вказаного рішення державного реєстратора, індексний номер: 45704395 від 26.02.2019 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено державну реєстрацію іпотеки та обтяження на вищезазначену квартиру (в якості підстави виникнення іпотеки та обтяження зазначено договір іпотеки, серія та номер: 325, виданий 18.04.2007, видавник: приватний нотаріус Гупало К.В., реєстр № 720). 15 жовтня 2020 року до квартири АДРЕСА_1 приїхали працівники Акціонерного товариства «Альфа-Банк», які, за відсутності позивача, замінили замки на дверях, поставили квартиру на сигналізацію і фактично позбавили позивача єдиного житла (при цьому, в квартирі крім позивача були зареєстровані малолітні діти і до 15 жовтня 2020 року позивач проживала у вказаній квартирі, і відповідно, в квартирі залишились всі речі позивача). А тому, остання вважає, що відповідач ОСОБА_2 незаконно передав в іпотеку АТ «АЛЬФА-БАНК» її квартиру, а державний реєстратор Волос О.В. незаконно, з грубим порушенням діючого законодавства України, зареєструвала право власності на спірну квартиру за АТ «АЛЬФА-БАНК». У зв`язку з чим існує вірогідність того, що в ході судового розгляду справи відповідач здійснить подальше відчуження іншим особам спірної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення державного реєстратора.

Частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Також, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження права власності об`єктів нерухомого майна право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (), реєстрацію права власності на яку наразі оспорюється позивачем у судовому порядку.

Таким чином, відповідач, як власник спірної квартири, на яке позивач просить встановити заборону відчуження, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки може в будь-який момент відчужити вказане майно третім особам або передати його на користь третіх осіб іншим шляхом наклавши таким чином додаткові обтяження на нього та внаслідок чого може бути завдано майнової шкоди третім особам.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що саме такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти будь-які дії відносно кв. АДРЕСА_1 є співмірним з заявленимими позовними вимогами та забезпечить ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог і, в той же час відповідач не позбавляється можливості володіти і користуватися належним йому майном.

В якості доводу скасування ухвали суду першої інстанції апелянт зазначає, що позивач не є власником майна та перестала їм бути з 2007 року, коли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та є вже вимогою, яка буде розглядатись при вирішенні справи по суті.

Відтак, обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та найменш обтяжливим для відповідачів, адже жодним чином не позбавив їх права володіння та користування спірним майном, та жодним чином не вплинув на право володіння, користування та розпорядження належним відповідачам іншим майном, так як спрямований виключно на уникнення можливості відчуження майна, яке є предметом спору.

Отже, судом першої інстанції при розгляді зазначеної заяви було досліджено всі надані сторонами докази та правильно застосовано й дотримано норми матеріального та процесуального права.

А тому, виходячи з обсягу заявлених позовних вимог у даній справі, обраний судом спосіб забезпечення позову відповідає вимогам співмірності.

Також, обраний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення додаткових витрат чи збитків унаслідок його застосування.

Окрім того, слід зазначити, що застосовані заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінкит доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об217;єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Ниждньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова