ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/3487/15-ц
номер провадження 6/695/41/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

представника боржника адвоката Пилипенка Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача правонаступником у цивільній справі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 695/3487/15-ц

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа № 695/3487/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», про захист прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним договору споживчого кредитування №500946840 від 13.06.2014.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2018 у вказаній справі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 13.06.2014 у сумі 61 196, 81 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», про захист прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним договору споживчого кредитування №500946840 від 13.06.2014 відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області у справі № 695/3487/15-ц від 11.09.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Золотінського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2018 скасовано в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та розподілу судових витрат та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 . Визнано пункт 2.8.1 кредитного договору від 13.06.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у справі № 695/3487/15-ц від 12.02.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2018 та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11.09.2018 в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальність «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити та резолютивну частину викласти в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 13.06.2014 в сумі 58 281,54 грн (п`ятдесят вісім тисяч двісті вісімдесят одна гривня 54 коп.)».

В іншій частині рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2018 в нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11.09.2018 постановою Верховного Суду у справі № 695/3487/15-ц від 12.02.2020 залишено без змін.

19 січня 2021 року до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача Товариства з обмеженою відповідальність «Кредитні ініціативи» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

В обґрунтування заяви зазначено, що на підставі договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» належне право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 500946840 від 13.06.2014. Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» відступило вказане право вимоги заявнику.Тому саме заявник є належним стягувачем з примусового виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 695/3487/15-ц.

Заперечуючи проти задоволення вказаної заяви представником ОСОБА_1 адвокатом Пилипенком Р.Б. надано до суду пояснення від 29.03.2021, та від 01.04.2021. Відповідно до даних пояснень представник боржника вказує про відсутність правових підстав для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення у справі № 695/3487/15-ц, оскільки заявником не надано доказів відкриття такого виконавчого провадження. Також представник боржника посилається на недоведеність факту передання права вимоги згідно з договором факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 та договором про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, згідно із заявою просить здійснювати розгляд питання щодо заміни сторони виконавчого провадження за його відсутності.

Боржник та заінтересовані особи у судове засідання не прибули, що згідно з ч. 3 ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає вирішенню питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Представник боржника у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви з підстав, вказаних у письмовому поясненні від 29.03.2021 року

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження, суд зазначає про таке.

Згідно з п.1, 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).

Абзацом першим частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З аналізу наведених норм вбачається, що у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.03.2021 у справі № 2-5356/10 щодо касаційного перегляду у справі щодо заміни сторони на його правонаступника, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, суд відхиляє як безпідставні доводи представника боржника в цій частині.

Також суд зауважує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини судове та виконавче провадження є першою та другою ста-діями у загальному провадженні ( рішення у справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy»), № 36813/97). Виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справах «Сіка проти Словаччини» («Sika v. Slovak»), № 2132/02 від 13 червня 2006 року; «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20), від 21.10.2020 року у справі № 2-2217/2010 (провадження № 61-4421св20), від 03.11.2020 року у справі № 436/7574/12 (провадження № 61-467св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому суд відхиляє посилання представника боржника на судові рішення інших місцевих загальних судів при вирішенні питання щодо заміни сторони правонаступником.

З доданої до заяви копії договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» належне право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 500946840 від 13.06.2014. Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» відступило вказане право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

При цьому суд зауважує, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 наведено правовий висновок про те, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74-79, 86 Господарського процесуального кодексу України (статті 77-82, 89 ЦПК України), тобто за перевірки та оцінки доказів, наданих в обґрунтування відповідної заяви, зокрема їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути дана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеній статтею 204 ЦК України.

Судом не встановлено, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018, а так само укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019, зокрема щодо права вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 500946840 від 13.06.2014, оспорюються або визнані у встановленому порядку недійсними.

Відтак, суд відхиляє доводи представника боржника в частині недоведеності передання права вимоги до боржника за вказаними договорами.

За таких обставин суд вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача у рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 695/3487/15-ц є обґрунтованою, та підлягає до задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача правонаступником у цивільній справі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 695/3487/15-ц задовольнити повністю.

Замінити первісного стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ) на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, код ЄДРПОУ 36799749) у цивільній справі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 695/3487/15-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду в порядку та строки, передбачені ст.,ст. 353-355 ЦПК України.

Суддя Л.В.Середа