№ провадження 2/646/1216/2021
Справа № 646/1438/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.21 м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Білінська О.В., розглянувши матеріали позовної заяви Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води.

Ухвалою суду від 05.03.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення вказаних судом недоліків. Крім того, позивачу роз`яснено, що в разі невиконання вимог суду, позовну заяву буде визнано неподаною і повернуто йому.

Відповідно до ухвали суду від 05.03.2021 позовна заява не в повному обсязі відповідала вимогам ст.175, 177 ЦПК України.

Разом з позовом представником позивача КП «ХТМ» заявлено клопотання про відстрочення позивачу сплату судового збору за подання даного позову до ухвалення судового рішення у справі, яке обґрунтовано тим, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення.

Представник позивача вказує, що відповідно до Статуту предметом діяльності КП «ХТМ» є виробництво, транспортування, розподіл, та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. Однак, на теперішній час чинні тарифи, що затверджені постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України не включають витрати по сплаті судового збору, у зв`язку з чим, основні види господарської діяльності підприємства не є джерелом фінансування витрат по сплаті судового збору. Крім того, позивач зазначає, що вже тривалий час КП «ХТМ» знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію. Підприємство здійснює заходи для стягнення заборгованості, але процес виконання судових рішень по стягненню заборгованості з фізичних осіб триває роками, але у зв`язку з величезною заборгованістю за теплову енергію, великою кількістю боржників та незабезпеченням чинними тарифами витрат на сплату судового збору, підприємство не має достатньо коштів для сплати судових витрат при зверненні до суду.

На підтвердження наведених у клопотанні обставин, позивачем додано баланс (звіт про фінансовий стан) на 30 червня 2020 року, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2020 року,

Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, суд вважає, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон № 3674-VI.

Частиною 1 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Наведене узгоджується з вимогами частини 1 статті 8 Закону №3674-VI, відповідно доякої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу наведених норм убачається, що можливість відстрочення сплати судового збору унормована законодавцем лише для фізичних осіб.

В той же час, заявником позовної заяви є суб`єкт господарювання, фінансове становище якого не може слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання КП «ХТМ» про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води, та відмовляє у його задоволенні.

Так, згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Представником позивача, в порушення вимог ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 3674-VI визначено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на рівні 2270,00 грн.

Таким чином, ураховуючи наведені положення та ціну позову, представнику позивачу за його подання слід сплатити 2270,00 грн.

Станом на 06.04.2021 вимоги, що містяться в ухвалі суду від 05.03.2021 позивачем не виконанні.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 05.03.2021 направлена позивачу 10.03.2021 та отримано представником позивача 15.03.2021, на підтвердження в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання.

Відповідно до ч. 3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

По закінченню вказаного строку позивач вказані в ухвалі недоліки не виправив, а тому вважаю, що відповідно до ч. 3 ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід вважати неподаною і разом з усіма додатками повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води вважати неподаною та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.

Суддя: Білінська О.В.