ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/710/19

Головуючий у першій інстанції - Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/476/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення дитини (суддя Бездідько В.М.), ухвалене об 11 год. 25 хв. у м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 13 лютого 2019 року №1 «Про недоцільність повернення дітей на виховання матері, яка повернулась з місць позбавлення волі»; повернути малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на виховання матері - ОСОБА_1 . Позов мотивовано тим, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області позивачку було засуджено до позбавлення волі, у зв`язку з чим над її малолітніми дітьми була встановлена тимчасова опіка. Над малолітньою ОСОБА_4 встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_2 , ОСОБА_5 тимчасово влаштовано до родини бабусі ОСОБА_3 . Позивачка вказувала, що 15 листопада 2018 року вона була звільнена з місць позбавлення волі, 01 грудня 2018 року влаштувалась на роботу до ЖЕД-405 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» на постійну роботу на посаду двірник 1 розряду; отримала кімнату, домовилась про навчання ОСОБА_4 в спеціалізованій школі №65 м.Києва, відносно ОСОБА_5 є підтвердження в електронному вигляді про можливість зарахування до дошкільного навчального закладу, в кімнаті створені належні умови для проживання дітей. ОСОБА_1 посилалася, що звернулась до служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району для вирішення питання щодо повернення дітей матері, яка звільнилась з місць позбавлення волі. Проте, орган опіки та піклування виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району надав висновок про недоцільність повернення дітей на виховання матері, який позивачка вважає недостатньо обґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дітей.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що відібрання дітей від опікунів і передача їх позивачці суперечить інтересам дітей. Суд дійшов висновку, що приміщення кімнати гуртожитку 17,6 кв.м для проживання дівчинки підліткового віку, двох малолітніх дітей, з мамою і дорослим співмешканцем не можна назвати належними умовами для розвитку здібностей дітей; істотна заборгованість з аліментів свідчить, що позивачка не виконує належним чином обов`язки по утриманню дітей; з характеризуючих даних видно, що вона має шкідливі звички, курить; її доходів недостатньо для забезпечення дітям належного фізичного і духовного розвитку; догляд за новонародженою дитиною, а згодом робота на посаді двірника утруднить позивачці повною мірою належне виконання обов`язків перед старшими дітьми. На противагу цьому опікуни створили дітям якнайкращі умови для виховання, навчання дітей, розвитку їх природних здібностей. Різка зміна стійкого сприятливого для дітей середовища на умови, запропоновані позивачкою, може мати наслідком невиправданий стрес та істотний ризик подальшого негативного впливу на них у майбутньому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту перебування та подальшого звільнення з місць позбавлення волі позивачка кардинально змінила свою поведінку, пройшла курси лікування, реабілітації та психологічних тренінгів, переоцінила сенс життя та зробила відповідні висновки, у зв`язку з чим відпали підстави, які були причиною передачі дітей під опіку. За доводами ОСОБА_1 , з поверненням до нормального життя, переосмисливши життєві цінності, вона змінилася, повернулася до соціальної поведінки, створила усі умови для забезпечення дітей як матеріально, так і належним рівнем навчання та виховання. Позивачка вказує, що висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району від 13 лютого 2019 року №1 був необґрунтованим, незаконним, упередженим та суперечив інтересам дітей, а зазначені в ньому обставини свідчили про події п`ятирічної давнини, на час його винесення вона вже тривалий час не проживала і не була зареєстрована на території Линовицької селищної ради Прилуцького району, а відтак вважає, що вказаний орган не мав повноважень на розгляд вказаного питання та прийняття відповідного рішення. ОСОБА_1 посилається, що рішення суду першої інстанції є незаконним, адже ним не в повній мірі враховано, що з часу передачі дітей під опіку у зв`язку із застосуванням до неї міри покарання, яка була пов`язана із позбавленням волі, відпали причини, які перешкоджали їх належному догляду та вихованню, а усі встановлені судом нібито негативні, аморальні та асоціальні обставини стосувалися того періоду життя позивачки п`ятирічної давності, за який їй дійсно соромно і до якого вона більше ніколи не повернеться. Позивачка вказує, що вона не позбавлена батьківських прав щодо своїх доньок, рішень судів щодо призначення їм законних опікунів не виносилось, а позивачка залишається законним представником своїх дітей. За доводами ОСОБА_1 , судом не взято до уваги, що обоє опікунів є пенсіонерами, вони отримують мінімальну пенсію. При цьому ОСОБА_6 ще має на утриманні чоловіка-інваліда, що фактично ставить їх у тяжке матеріальне становище, а отримання відповідних коштів, як опікунами малолітніх дітей, є єдиним джерелом їхнього існування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідачі вказують, що з моменту звільнення до моменту ухвалення рішення позивачку не цікавили діти, їх життя, навчання, матеріальне утримання, аліменти не сплачувала. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вважають, що мета позивачки не повернути дітей з метою піклування про них, навчання, виховання та наділення материнською турботою, а отримання додаткових соціальних гарантій та благ. За доводами відповідачів, суд керувався також дійсними обставинами справи, встановленими письмовими доказами, отриманими за місцем проживання та навчання дітей, показами свідків, сусідів, вчителів, психологів, очевидців дійсного ставлення позивачки до дітей, висновком судової психологічної експертизи, які в достовірності спростували письмові докази позивачки і висновки органу опіки та піклування про можливість повернення дітей. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 посилаються, що обставини створення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні є надуманими і не підтвердженими належними та допустимими доказами. Відповідачі також звертають увагу на те, що донька позивачки ОСОБА_7 висловила своє небажання проживати разом з матір`ю саме за наслідком поведінки та відношення до неї позивачки протягом 2018-2020 років та відсутності довіри до матері щодо зміни її поведінки.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10, 11 т.1).

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року з урахуванням вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_1 засуджено до позбавлення волі (а.с.12-18 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №39 від 31 січня 2017 року встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначено опікуном ОСОБА_2 , зважаючи на те, що до матері дитини застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а батько ОСОБА_8 перебуває у місцях позбавленні волі, оскільки дане рішення відповідатиме інтересам дитини (а.с.19 т.1).

Розпорядженням Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області №516 від 28 грудня 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитину, яка залишилась без батьківського піклування, тимчасово влаштовано до родини бабусі ОСОБА_3 (а.с.20 т.1).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 07 листопада 2018 року засудженій ОСОБА_1 замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на виправні роботи за місцем роботи засудженої на строк невідбутої частини покарання 01 рік 09 місяць 23 дні з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку щомісячно (а.с.21-22 т.1).

15 листопада 2018 року позивачка була звільнена з місць позбавлення волі на підставі вказаної ухвали суду (а.с.23 т.1).

ОСОБА_1 з 01 грудня 2018 року працевлаштована на постійну роботу у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» на посаду двірник 1-го розряду з наданням службового житла (а.с.26 т.1).

Згідно з висновком Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» позивачка практично здорова, опікуном бути може (а.с.24 т.1). На обліку в наркодиспансері не перебуває, знята з обліку 19.12.2018 року (а.с.25 т.1).

Відповідно до довідки Спеціалізованої школи I-III ступенів №65 м.Києва з поглибленим вивченням іноземних мов від 10 грудня 2018 року ОСОБА_4 дійсно буде прийнята в 4 клас школи (а.с.38 т.1). Також позивачці запропоновано місце для дитини в дошкільному навчальному закладі №691 у групу №04 (а.с.39 т.1).

ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області із заявою про повернення дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їй на виховання у зв`язку з повернення з місць позбавлення волі.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №1 від 13 лютого 2019 року «Про недоцільність повернення дітей на виховання матері, яка повернулася з місць позбавлення волі» визнано недоцільним повернення дітей на виховання матері (а.с.28-29 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, визначила відповідачами у даній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а третіми особами - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області і Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. При цьому у своїй позовній заяві ОСОБА_1 просила скасувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 13 лютого 2019 року №1 «Про недоцільність повернення дітей на виховання матері, яка повернулась з місць позбавлення волі», а також повернути позивачці малолітніх дітей. В обґрунтування позову позивачка зазначала, зокрема про те, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дітей.

Однак, порушуючи питання про скасування вказаного висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 13 лютого 2019 року №1, ОСОБА_1 не залучає до участі у справі вказаний орган в якості відповідача, в той час як позов стосується і його прав, враховуючи також, що представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області надавав свої пояснення у справі з позиції третьої особи, а не відповідача.

Враховуючи викладене, оскільки позивачкою позов подано до неналежних відповідачів, у задоволенні позову належить відмовити із вказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 грудня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 5 квітня 2021 року.

Головуючий: Судді: