Справа № 236/31/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді- Сердюк Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Лиман в присутності позивача ОСОБА_1 , представника позивача - авдоката ОСОБА_2 , представників відповідача Бордюгової В.В., Лисенко К.І., ОСОБА_3 , цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Краснолиманська тепломережа" про захист прав споживачів та скасування протиправного рішення,-

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Краснолиманська тепломережа" про захист прав споживачів та скасування протиправного рішення.

Позовні вимоги обгрунтував тим, що у грудні 2020 року він отримав від Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», «Краснолиманська тепломережа» рахунок на оплату послуг з постачання теплової енергії за листопад 2020 року у розмірі 558 (п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 80 коп. З вимогами відповідача провести оплату за споживання теплової енергії на опалення місць загального користування, за споживання теплової енергії на функціонування системи опалення, та оплату за абонентське обслуговування. Згідно з Актом про відключення від системи централізованого теплопостачання від 01.11.2002 року складеного між позивачем, як квартиронаймачем представником виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області, представником житлово-комунального підприємства м. Красний Лиман, представником відповідача укладено Акт (договір) про відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від системи центрального тепло споживання. Позивачем зазначено, що з 01.11.2002 року ним не споживається теплова енергія, яку постачає відповідач, тому не проводиться оплата за її використання. З вимогами відповідача провести оплату за споживання теплової енергії на опалення місць загального користування не погоджується у зв`язку з тим, що опалення місць загального користування у будинку АДРЕСА_2 відповідачем не проводиться, оскільки така система опалення відсутня та взагалі не була передбачена при будівництві даного будинку, відсутня також система постачання гарячої води, що підтверджується актом від 29.12.2020 року, складеного комісією в складі головного інженеру та майстрів КП «ЛСГЗ» та рішенням виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 18.04.2018 року. Крім того, облік об`єму спожитої теплової енергії мешканцями будинку АДРЕСА_2 проводиться лічильником теплової енергії, встановленим на вході в будинок системи опалення. У зв`язку з тим, що аналогічні рахунки по оплаті послуг за постачання теплової енергії на опалення місць загального користування, за споживання теплової енергії на функціонування такої системи опалення, та оплату за абонентське обслуговування отримали від відповідача майже усі квартиронаймачі будинку АДРЕСА_2 , то 18.12.2020 року ми звернулись з колективною заявою до відповідача, в якої вказали на вищенаведені обставини незаконності стягнення коштів на оплату не існуючу систему опалення місць загального користування, а, відповідно, на її функціонування та оплату за абонентське обслуговування. Відповідач відмовився добровільно скасувати рішення про проведення оплати за споживання теплової енергії на опалення місць загального користування, за споживання теплової енергії на функціонування системи опалення, та оплату за абонентське обслуговування, тому я вимушений звернутись за захистом своїх прав споживача до суду. Визнати протиправним та скасувати рішення Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»,

«Краснолиманська тепломережа» про стягнення з

ОСОБА_1 , коштів за споживання теплової енергії на опалення місць загального користування, за споживання теплової енергії на функціонування системи опалення, та оплату за

абонентське обслуговування в розмірі 558 (п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 80 коп.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 січня 2021 року проваження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання, надано строк відповідачу надати відзив по суті позовних вимог.

28 січня 2021 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що жодного рішення про стягнення з ОСОБА_1 коштів за споживання теплової енергії на опалення місць загального користування, за споживання теплової енергії за функціонування системи опалення та оплату за абонентске обслуговавання не існує. Разом з тим, відповідачем зазначено, що на адресу Позивача дійсно направлений рахунок за листопад 2020р., у якому зазначено про нарахування оплати наступних послуг:

1)постачання теплової енергії на опалення місць загального користування за листопад 2020р. - 303,58грн.;

2)постачання теплової енергії на функціонування системи опалення за листопад 2020р. -202,38грн;

3)плата за абонентське обслуговування за жовтень та листопад 2020р. - 52,84грн.

Нарахування вказаних сум Позивачу є законним та ґрунтується виключно на підставі вимог діючого законодавства України у зв`язку з наступним.

Житловий будинок по АДРЕСА_3 обладнано приладом обліку теплової енергії, який на теперішній час знаходиться в технічно справному стані та є комерційним. Ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - ЗУ 2189) передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Згідно до ч. 6 ст.10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - ЗУ 2119) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також: на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та /або гарячого водопостачання.

Згідно з ЗУ 2189 розрахунок нарахувань за послуги з постачання теплової енергії здійснюється на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. № 315 (далі - Методика). Відповідно до пункту 2 Розділу 1 Загальні положення Методики визначені наступні поняття: місця загального користування (далі - МЗК) - місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень; опалювані МЗКта допоміжні приміщення - місця загального користування та допоміжні приміщення у будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж або обладнана системою автономного теплопостачання, для яких нормується температура внутрішнього повітря; опалюванеприміщення - приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією за допомогоювнутрішньобудинковоїсистемитеплопостачання та у якомузабезпечується нормативна температура повітря; неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води. Тобто нормування внутрішнього повітря для відповідного приміщення є показником для застосування розрахунків згідно Методики.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщенння).

Параметри мікроклімату для житлових приміщень встановлено ДБН В.2.2.-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», а параметри мікроклімату різних типів нежитлових приміщень регламентуються ДСТУ EN-15232-1:2019 «Енергоефективність будівель. Вплив автоматизованих систем та управління будівлями».

Відповідно до вимог ЗУ № 417 від 14.05.2015р. № 417 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» навіть власники житлових та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків, які у встановленому порядку відключені від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, є співвласниками багатоквартирних будинків та несуть зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника, а також витрати на обслуговування внутрішньо будинкових мереж, в тому числі і витрати на теплову енергію, витрачену для опалення місць загального користування та функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання.

Чинними нормативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення складається не лише з приладів опалення, а й з трубопроводів та арматури.

Отже, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

Разом з тим, в рахунку позивача зазначена плата за абонентське обслуговування, який передбачає окремий розрахунковий рахунок, тариф -26,42грн.

Закон України № 2189 визначає зміст терміну: плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладанням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги а у випадках, визначених цим законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Вказане нарахування плати за абонентське обслуговування здійснюється щомісячно. Граничний розмір абонентської плати визначено Постановою КМУ від 21.08.2019р. №808.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги з підстав, наведених вище підтримали та просили позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 просили відомити у позові з підстав, викладених у відзиві.

З`ясувавши доводи учасників справи, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що в позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Положенням ст.16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов?язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади; Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», «Краснолиманська тепломережа» про стягнення з нього коштів за споживання теплової енергії на опалення місць загального користування, за споживання теплової енергії на функціонування системи опалення, та оплату за

абонентське обслуговування в розмірі 558 (п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 80 коп. Втім, як встановлено під час судового засідання жодного рішення про стягнення з позивача на користь відповідача коштів не приймалось.

Щодо нарахування позивачу плати за послуги з постачання теплової енергії суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає в належній йому квартирі за адресою : АДРЕСА_1 .

Позивачем зазначено, що він не є споживачем теплової енергії, оскільки не укладав договору і не був повідомлений про необхідність його укладення. Втім суд, не приймає доводи позивача з огляду на таке.

Згідно п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до ч. 5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Тобто, відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Така правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3-184гс14.

За змістом статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Верховним Судом України у Постанові від 27 лютого 2019 року, у справі №334/2789/15-цзазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.

Згідно акту про відключення від системи централизованого теплопостачання від 01 листопада 2002 року укладеним між представником виконкому, представника ЄЕО м.Красний Лиман, представника ВО "Краснолиманська тепломережа" та квартиронаймача ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 відключено від відключено від системи централізованого теплопостачання (а.с.7).

На підставі Рішення виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 18 квітня 2018 року № 115 "Про припинення надання послуг централізованого гарячого водопостачання населенню міста" було припинено надання послуг централізованого гарячого водопостачаня населенню міста від котелень ВО "Краснолиманська мережа" ОКП "Донецьктеплокомуненерго" (а.с.11).

З показів свідка ОСОБА_6 , вбачається, що вона обрана старшою у будинку АДРЕСА_2 . В будинку є підвал та горище, де знаходяться труби. За покази лічильника в будинку відповідає визначений мешканець. ОСББ в будинку не створювалось. Про необхідність укладати договори з теплопостачальною оргіназацією свідок не чула. Вважає, що втрати теплової енергії від труб повинен відшкодовувати ЖЕК.

Відповідно до Акту від 29 грудня 2020 року, складеного КП "Лиманська служба єдиного замовника" у будинку АДРЕСА_2 центральне опалення місць загального користування відсутнє, також було відсутнє і при будівництві будинку.

Аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що вказані правовідносини між сторонами виникли з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

ОКП "Донецьктеплокомуненерго" (ВП "ВО Лимантепломережа") з 01 жовтня 2020 року почало надавати ОСОБА_1 послуги на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення, яка має оплатити надані послуги.

Згідно листа Департаменту комінальних послуг та комінального обслуговування Міністерства розвитку громад та територій України від 14.09.2020 року - на відключену від мереж централізованого опалення окрему квартиру також витрачається теплова енергія на обігрів цієї квартири від тепла сусідніх квартир та інших приміщень (через стіни, стелю), а також втрати тепла розподільчих мереж. За все тепло, яке спожите будинком, мають сплачувати всі співвласники будинку (в тому числі ті споживачі, що мають індивідуальне опалення). При частковому відключенні приміщень у багатоквартирних будинках збільшується собівартість постачання теплової енергії, що порушує права та інтереси інших співвласників будинку. Враховуючи вищевикладене, у випадку, коли споживач на законних підставах відключений від внутрішньобудинкової системи опалення, виконавець послуг з постачання теплової енергії повинен укласти з таким споживачем договір у відповідності до Правил та договорів № 830, а також проводити відповідні нарахування у відповідності до Методики за тепло, витрачене на опалювальні МЗК та допоміжні приміщення, втрати на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання.

Якщо між виконавцем комунальної послуги та споживачем буде укладений Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії у відповідності до Правил та договорів № 830, то відповідно до пункту 34 зазначеного договору: «Споживач вносить плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсягу спожитої послуги; плати за абонентське обслуговування в розмірі, не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України»

Тобто, в разі, якщо між виконавцем комунальної послуги та споживачем з індивідуальним опаленням укладений тип договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, то плата за абонентське обслуговування також передбачається.

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що підвал в їхньому домі не є приміщенням загального користування, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81,265 ЦПК України,суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Краснолиманська тепломережа" про захист прав споживачів та скасування протиправного рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 07 квітня 2021 року

Головуюча суддя -