Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року м.Житомир справа № 296/7425/20

провадження № 2/296/859/21

Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 18.12.2007 у розмірі 57 505,90 грн станом на 02.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.12.2007 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, у неї виникла заборгованість, яка станом на 02.08.2020 становить 57 505,90 грн та складається з наступного: 26 270,49 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2 025,71 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 29 209,70 грн пеня.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Вказує, що позивачем не надано жодних первинних документів на підтвердження факту наявності заборгованості, строк дії картки в заяві-анкеті погоджено не було. Крім того, оскільки з нею не було переукладено договір за виданою у 2007 році кредитною карткою, відтак позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності.

У відповіді на відзив позивач додатково зауважив, що оскільки строк дії перевипущеної картки - до 03.2021, відтак строк позовної давності не пропущено.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача подав клопотання, відповідно до змісту якого АТ КБ "ПРИВАТБАНК" позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Відповідачем подано до суду заяву, у якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог та провести судовий розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до положень ч.3 ст.211, ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на основі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.12.2007 між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання відповідної анкети-заяви.

В анкеті-заяві, підписаної відповідачем, визначено наступні умови кредитування: кредитний ліміт 250,00 грн; базова відсоткова ставка 1,9% на місяць на залишок заборгованості; щомісячна комісія 1%; номер картки: НОМЕР_1 .

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Як встановлено зі змісту довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про видачу кредитних карток, банківську картку № НОМЕР_1 було видано 04.04.2007, термін дії до вересня 2015 року, № НОМЕР_2 було видано 03.10.2015, термін дії до жовтня 2017 року, №4149 4391 0171 1012 було видано 03.04.2017, термін дії до березня 2021 року.

Згідно з довідкою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" кредитний ліміт відповідача було змінено, а саме: 18.12.2007 встановлено кредитний ліміт у розмірі 900,00 грн; 15.03.2008 зменшено до 250,00 грн; 29.09.2011 збільшено до 8 000,00 грн; 21.10.2011 зменшено до 4 300,00 грн; 19.02.2013 зменшено до 3 960,00 грн; 22.03.2013 зменшено до 3 620,00 грн; 15.03.2016 збільшено до 4 000,00 грн; 16.03.2016 збільшено до 5 000,00 грн; 22.03.2016 збільшено до 7 000,00 грн; 22.03.2016 зменшено до 6 000,00 грн; 23.03.2016 збільшено до 8 000,00 грн; 31.01.2017 збільшено до 10 600,00 грн; 20.07.2018 - зменшено до 0,00 грн.

До кредитного договору банк додав копію витягу з "Условий и правил предоставления банковских услуг (мовою оригіналу), а також копію наказу "О внесении изменений в договорную базу по платежным картам, договорную базу по потребительскому кредитованию и в депозитные договора (в части погашения задолженности за счет депозитов) С-169 від 23.08.2006 (мовою оригіналу).

Відповідно до виписки за договором №б/н станом на 04.08.2020, залишок на картковому рахунку ОСОБА_1 становить 57 505,90 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02.08.2020 становить 57 505,90 грн та складається з наступного: 26 270,49 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2 025,71 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 29 209,70 грн пеня.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд зазначає, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, а в контексті спірних правовідносин - АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд звертає увагу, що підписана сторонами анкета-заявка від 18.12.2007 не містить зазначення погоджених сторонами умови договору щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Посилання позивача на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як на невід`ємні частини договору є неналежними, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Докази того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, у матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в період - з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем "Умови і Правила надання банківських послуг" не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в частині нарахованої пені та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, що не було погоджено відповідачем.

Разом з тим, факт використання кредитних коштів відповідачкою підтверджується випискою про рух коштів по рахунку за період з 20.12.2007 по 02.08.2020 та розрахунком боргу. Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачкою зобов`язання щодо повернення кредиту, борг за тілом кредиту в розмірі 26 270,49 грн підлягає стягненню на користь позивача.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про сплив строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачкою за кредитним договором було здійснено 15.05.2020 на суму 1065,48 грн, що вбачається із розрахунку заборгованості, а з позовом до суду банк звернувся у вересні 2020 року. Тобто строк позовної давності у відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України перервався визнанням відповідачкою боргу. З наведених підстав суд не бере до уваги посилання відповідачки на пропущення строку позовної давності в зв`язку із закінченням строку дії картки, виданої банком їй вперше з метою отримання і використання кредитних коштів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 960,26 грн (2 102 грн х 26 270,49 грн /57 505,90грн).

Керуючись статтями 247, 258, 259, 263-265, 268, 279, 352 ЦПК України, суддя, -

вирішив:

Цивільний позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001. РНОКПП/) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.12.2007 в розмірі 26 270,49 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" 960,26 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено: 15 лютого 2021 року.

Головуючий суддя М. В. Петровська