02.04.2021 Справа № 756/4361/21
Справа пр. № 2-н/756/202/21
ун. № 756/4361/21
У Х В А Л А

02 квітня 2021 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Андрейчук Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

23 березня 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Характерною ознакою справ, які розглядаються у наказному провадженні, є безспірність заявлених вимог.

Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/18993/17-ц зазначив, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором). Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

На виконання положень ч. 5 ст. 165 ЦПК України суддею 24 березня 2021 року скеровано запит до комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) для отримання з Реєстру територіальної громади м. Києва інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) заявника ОСОБА_1 , боржника ОСОБА_2 та їхньої доньки ОСОБА_3 .

Згідно з відомостями, наданими на запит судді комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) місце проживання заявника ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , боржника ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . За адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання і доньки сторін справи ОСОБА_3 .

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Виходячи з логічного й системного тлумачення наведених законодавчих положень, можна зробити висновок, що аліменти на утримання дитини стягуються з того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Отже, вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини управі пред`явити той з батьків, з ким проживає дитина (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

У заяві та долучених до неї документах ОСОБА_1 не зазначено посилання на докази на підтвердження того, що дитина ОСОБА_3 фактично проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Таким чином, із поданої ОСОБА_1 заяви не вбачається, що у заявника виникло право грошової вимоги до ОСОБА_2 , оскільки відсутні докази на підтвердження факту проживання дитини з матір`ю та перебування ОСОБА_3 на утриманні заявника.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Зважаючи на вищевикладене, суддя вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу та роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітьної ОСОБА_3 у позовному провадженні.

Керуючись ст. ст. 161, 165, 166 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.В. Андрейчук