Справа № 646/3362/19
№ провадження 2/646/229/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.03.2021 м.Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
головуючий суддя Єжов В.А.
при секретарі Абдюхановій А.І.
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у якості законного представника неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_1 , про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом та просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні її права власності на 77/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями та визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеному домоволодінні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй належить 77/100 частин домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , які виділені в натурі та складають окремий житловий будинок літ. «А-1»; як власник вона постійно проживає у будинку, зареєстрована за його адресою, виконує відносно нього всі права та обов`язки власнику нерухомості; що у будинку постійно зареєстрована її дочка ОСОБА_1 . Раніше у будинку були зареєстровані, але не проживали тривалий час її старша дочка ОСОБА_2 із чоловіком, громадянином Нігерії ОСОБА_6 , які Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21.11.2018 визнані такими, що втратили право користування житловою площею у належному їй будинку; рішення набрало законної сили. Надавши для виконання рішення суду до Реєстру територіальної громади м.Харкова 26.03.2019 ,позивач з`ясувала, що у лютому 2019 року до будинку за її адресою без її дозволу та її відому, без реального заселення, зареєстровані троє дітей її дочки ОСОБА_2 , які у будинку ніколи не проживали. Позивач стверджує, що дочка та її чоловік, а також їхні троє дітей у належному позивачу будинку фактично не проживають, житловим приміщенням у будинку не користуються, не приймають участь у догляді за будинком та у сплаті комунальних платежів. Реєстрація дітей проведена у будинку вже коли їхні батьки за рішенням суду втратили право на любі дії щодо приватного житла, тому позивач звернулась зі скаргою до Департаменту реєстрації ХМР, який, вважаючи свої дії законними, запропонував їй звернутись до суду із позовом про порушення права. Позивач вважає, що реєстрація дітей відповідача у її будинку перешкоджає їй належним чином користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а вони втратили право користування у зв`язку з тривалою фактичною відсутністю у домоволодінні. Оскільки у добровільному порядку відповідач не припиняє реєстрацію своїх дітей у будинку, позивач вимушена звернутися до суду із дійсним позовом.
27 травня 2019 року ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
У підготовчому провадженні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Фуженкова Н.Б., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04.05.2019 та ордеру, позовні вимоги за дійсним позовом підтримали у повному обсязі та надали пояснення відповідні вищенаведеному.
Ухвалою суду від 14.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Фуженкова Н.Б. подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Клопотання про слухання справи за її відсутністю, а також відзиву на позовну заяву, до суду не надходило.
Представник третьої особи - Департаменту Служб у справах дітей ХМР до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу у їхньої відсутності, рішення ухвалити на підставі чинного законодавства.
Третя особа ОСОБА_1 до судового засідання не прибула, надала заяву, у якій просила слухати справу за її відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечувала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, самостійних вимог не заявила
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення по справі.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Як вбачається з Будинкової книги для реєстрації осіб, що проживають у домоволодінні, за адресою домоволодіння постійно зареєстровані: позивач ОСОБА_1 з 27.11.1992, її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка міста Укмерге, Литва, громадянка України - з 11.08.2005.
Реєстрація у зазначеному житловому будинку відповідачу ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_6 припинена згідно з Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21.11.2018 (справа за №646/1672/18, провадження №2/646/924/2018). Судом усунуті ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні її права власності на 77/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка міста Харкова, громадянка України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м.Аба, Нігерія, громадянин України, визнані такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеному домоволодінні. Рішення набрало законної сили 04.01.2019.
Одночасно 26.03.2019 та вдруге 08.05.2019 позивач отримала Інформаційні довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова, у яких зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані діти її старшої дочки ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 07.02.2019; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 11.02.2019; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 07.02.2019.
З повідомлення, наданого Департаментом реєстрації ХМР на скаргу позивача вбачається, що дії з реєстрації зазначених неповнолітніх осіб є законними та позбавлення їх реєстрації у будинку позивача можливо тільки у судовому порядку. Позивач обрала у якості способу захищення свого права власнику звернення до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права власності. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Як повідомила позивач та ці відомості підтверджуються актом громадської комісії від 15.05.2019, складеному мешканцями вулиці Південнопроектній м.Харкова, у 2000 році ОСОБА_1 стала проживати однією сім`єю, а згодом зареєструвала шлюб із громадянином Нігерії - ОСОБА_6 . За проханням дочки позивач надала свій дозвіл на реєстрацію її чоловіка у належному їй будинку з 10.05.2000. Проте фактично молоде подружжя у будинку по АДРЕСА_1 не мешкали з 2000 року, проживають у орендованих квартирах, зв`язку з матір`ю не підтримують, своє фактичне місце проживання приховують. Через третю особу, дочку ОСОБА_1 позивач просила відповідачів припинити реєстрацію у належному їй будинку, але вони цього не зробили у добровільному порядку.
Їхні діти ніколи не поселялись та не проживали у будинку позивача, у ньому не має їхніх речей тощо.
Зазначена обставина була встановлена Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21.11.2018, справа за №646/1672/18, провадження №2/646/924/2018. Відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України, обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.
Відповідно до приписів частин 3,4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичних осіб, які не досягли десяти років, а також осіб, в віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання їхніх батьків, або одного з них.
Батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - подружжя ОСОБА_3 багато років, в тому числі у лютому 2019 року, не проживали та не проживають у будинку позивача, та за рішенням суду від 21.11.2018 визнані такими, що втратили право на проживання у спірному будинку.
Згідно до частини 2 ст.29 ЦК України, особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання. Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ніколи самостійно, або з батьками не поселявся до будинку позивача та у ньому не проживав, а позивач не надавала йому свого дозволу ( письмового, усного) на проживання у будинку.
Відповідно до пункту 18.4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 року, за №207,зазначене: п. 18. «Для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 4) документи, що підтверджують:
право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного із батьків або законного представника/представників).
Суд приходить до висновку, що проведена реєстрація зазначених неповнолітніх осіб у будинок позивача, який не є місцем проживання їхніх батьків, не надає їм права на користування житловою площею у цьому будинку, тому вона порушує права власника приватної нерухомості.
Приписами статті 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою; про визнання фізичної особи померлою.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Суд приходить до висновку, що позивач обрала належний спосіб захисту свого права власності та вважає необхідним усунути перешкоди в користуванні цією власністю та визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловою площею у будинку літ. «А-1» домоволодіння за АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись статями 12, 81, 141, 247, 280-282, 279, 354 ЦПК України, статями 15, 16, 317, 319, 322, 383 ч.1, 391 ЦК України, статтею 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України», п.п.33,34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на 77/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеному домоволодінні.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України.
Іншими учасниками процесу рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення . Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу, відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , постійно мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , яка діє у якості законного представника неповнолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа: ОСОБА_1 , ПІН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя: Єжов В.А.