Справа №203/2685/20
Провадження №2/0203/523/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2021 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

1. 27 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.09.09 позивача було незаконно примусово госпіталізовано до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради (правонаступником якого є КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради) для виконання постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.09 у справі про адміністративне правопорушення №3-1754/09. 29.09.09 позивач звернувся до керівника лікувального закладу із заявою про негайне звільнення. Подану заяву лікувальний заклад направив за належністю до суду. Одразу після складання акту № 36 СПЕ від 08.10.09 позивача було звільнено. Предметом заявленого позову є наслідки протиправної діяльності відповідачів стосовно: додаткового часу у 9 діб незаконного позбавлення волі після 29.09.09, з урахуванням особливої, додаткової його незаконності; незаконності прийняття керівником відповідача рішення не реагувати на заяву від 29.09.09 про негайне звільнення й відсутності такого негайного звільнення; відсутності сенсу такого додаткового позбавлення волі, оскільки за ці додаткові 9 діб, так саме, як і за подальші 10 років, відповідач так і не спромігся скласти висновки експертизи; продовження відповідачем невизнання власної провини; відсутності належного контролю за злочинною діяльністю свого закладу (підприємства) Дніпропетровською обласною радою. Негативні наслідку для позивача таких протиправних дій та бездіяльності відповідачів полягали та полягають у додаткових душевних стражданнях, які позивач переживав безпосередньо 9 діб зайвого та особливо незаконного позбавлення волі та згодом; душевних стражданнях позивача від упертості відповідачів і необхідності раз за разом спростовувати завідомо брехливі відомості та завідомо помилкові висновки відповідачів, які ті викладають в офіційних документах, що подаються до судів; додаткових зусиллях, які позивач докладав і докладає для налагодження свого звичного життя при тривалих пошуках долі заяви від 29.09.09, для встановлення правди стосовно вказаних подій. Порушення відповідачами прав позивача тривають майже 10 років, протягом яких позивач докладає надзвичайні зусилля стосовно їх відновлення. Немайнова шкода складається з 90 000,00 грн, що помилково не були стягнуті Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ у справі №2-а-846/11, збільшених відповідно до триразової інфляції до 270 000,00 грн, що поглинає розмір шкоди за рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справах №№200/4709/11, 200/7261/13, до яких слід додати шкоду 10-річної судової тяганини стосовно встановлення правди про ті події у сумі 2 400,00 Євро (разом - 342 000,00 грн). Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про встановлення факту незаконності відсутності негайного звільнення позивача відповідачами 29.09.09, стягнення з відповідачів у солідарному порядку компенсації немайнової шкоди в сумі 342 000,00 грн(а.с. 1).

2. 21 вересня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 13).

3. 24 листопада 2020 року ухвалою суду заявлений у справі позов було залишено без розгляду на підставі статті 44 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) (а.с.а.с. 104, 105).

4. 19 січня 2021 року Дніпровський апеляційний суд своєю ухвалою скасував ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2020 і направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.а.с. 158 - 161).

5. У судових засіданнях позивач підтримав позов у повному обсязі, додатково пояснивши, що відповідачі несуть субсидіарну відповідальністю за заподіяну позивачеві шкоду. Відтак у випадку, якщо суд не знайде достатніх підстав для стягнення коштів з КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, він не заперечує проти їх стягнення лише з Дніпропетровської обласної ради.

6. Представниця КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради до суду повторно не з`явилася, була повідомлена належним чином. Раніше у судовому засіданні представниця відповідача заперечувала проти позову, пояснивши це тим, що спірні правовідносини вже врегульовано рішеннями судів, що набрали законної сили.

7. Представник Дніпропетровської обласної ради до суду також повторно не з`явився, був повідомлений належним чином. Раніше у судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, пояснивши, що позивач не довів заявлений позов у частині вимог, висунутих до Дніпропетровської обласної ради.

8. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, висунуті до Дніпропетровської обласної ради, не підлягають задоволенню, а провадження у справі в решті має бути закрите, з огляду на таке.

9. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

10. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

11. За правилами, встановленими частинами 1 - 4 статті 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

12. Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

13. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

14. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципами змагальності та диспозитивності.

15. Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).

16. Принцип диспозитивності, натомість, має дещо інший юридичний зміст, згідно з яким суд зобов`язаний розглянути справу винятково в межах заявлених позивачем вимог. При цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

17. Принцип диспозитивності при розгляді справи та ухваленні у ній рішення процесуально обмежує суд доводами сторони та доказами, наданими на підтвердження таких доводів. При цьому межі самостійно визначених позивачем доводів суд порушувати не має права.

18. Судом встановлено, що позивач, висунувши вимоги про встановлення факту незаконності відсутності негайного звільнення позивача Дніпропетровською обласною радою 29.09.09 та стягнення з останньої компенсації немайнової шкоди в сумі 342 000,00 грн, узагалі не виклав підстави таких вимог, обставини, які свідчать про порушення Дніпропетровською обласною радою його прав, відповідні доводи на користь цих вимог, як і не навів жодного доказу, що підтверджував би заявлений позов у цій частині.

19. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині вимог, пред`явлених Дніпропетровській обласній раді.

20. Розв`язуючи позов у частині встановлення факту незаконності відсутності негайного звільнення позивача КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради 29.09.09, стягнення з останнього компенсації немайнової шкоди, суд виходить з такого.

21. За приписами пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

22. Судом було встановлено, що у липні 2019 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди (цивільна справа №206/3779/19). Зазначений позов побудовано на тих же підставах, що й цей позов, має той же предмет і є ідентичним йому у буквальному сенсі (а.с. 57).

23. 07 листопада 2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене рішення про відмову у позові (а.с.а.с. 58 - 68).

24. 18 лютого 2020 року за результатами апеляційного перегляду вказаного рішення Дніпровським апеляційним судом було ухвалено постанову про залишення його без змін (а.с.а.с. 69 - 78).

25. Відтак, зважаючи на те, що набрало законної сили рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд вважає за необхідне провадження у справі в цій частині закрити.

26. При цьому процесуальний сенс в існуванні другого відповідача (Дніпропетровської обласної ради), що формально відрізняє за суб`єктним складом цю справу від цивільної справи №206/3779/19, має винятково абстрактний характер і, на думку суду, спрямований на створення передумов для подання позову саме до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, тобто створення штучної підсудності.

27. Юридично значущим у цьому випадку є те, що, незважаючи на наявність другого відповідача, позивач не присвятив жодного доводу позовної заяви діям або бездіяльності останнього, що абсолютно підтверджує викладений вище висновок суду.

28. З огляду на викладене суд звертає увагу позивача на недотримання ним принципу добросовісності, закріпленого у пункті 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України.

29. Відповідно до вимог ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

30. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, 06.12.2007).

31. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004).

32. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

33. Саме цей стандарт лежить в основі доктрини «venire contra factum proprium» (заборона суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

34. Так, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

35. Як було встановлено судом, у липні 2019 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди (цивільна справа №206/3779/19). Зазначений позов побудовано на тих же підставах, що й цей позов, має той же предмет і є ідентичним йому у буквальному сенсі.

36. Крім того, у жовтні 2019 року (тобто під час розгляду цивільної справи №206/3779/19) позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, Держави Україна про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди (цивільна справа №201/11574/19). Зазначений позов побудовано на тих же підставах, що й позов у цивільній справі №206/3779/19 та позов, заявлений у цій справі, має той же предмет і є ідентичним їм у буквальному сенсі (а.с.а.с. 79, 80).

37. У вказаній справі згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, 16.03.2021 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення про відмову у позові (номер судового рішення - 95682368).

38. Крім того, у липні 2020 року (тобто під час розгляду цивільної справи №201/11574/19) позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із цим позовом, який побудовано на тих же підставах, що й позови у цивільних справах №№206/3779/19, 201/11574/19, має той же предмет і є ідентичним їм у буквальному сенсі.

39. З трьох поданих позивачем позовних заяв вбачається, що єдиною ознакою, за якою їх можна розрізнити, є наявність другого відповідача: Держави Україна - у другому випадку, та Дніпропетровської обласної ради - у третьому. При цьому аналіз позовних заяв свідчить про те, що вони не містять жодних доводів та обґрунтувань стосовно таких відповідачів.

40. Очевидно, що дії позивача з одночасного подання однакових позовів до одного й того самого відповідача (до якого по суті вимог не висунуто) із штучним додаванням співвідповідача для зміни територіальної підсудності містять ознаки недобросовісності.

41. Це, зокрема, було підставою для постановлення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська ухвали від 24.11.2020, скасованої постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.01.2021.

42. У порядку статті 141 ЦПК судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

43. Керуючись статтями 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 133, 141, 209 - 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради (ідентифікаційний код - 01985400; 49000, Україна, місто Дніпро, вулиця Бехтерєва, 1), Дніпропетровської обласної ради (ідентифікаційний код - 23928934; 49004, Україна, місто Дніпро, проспе кт Олександра Поля, 2) про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди в частині вимог, висунутих комунальному підприємству «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, закрити.

ОСОБА_1 у позові до Дніпропетровської обласної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 05 квітня 2021 року.

Суддя М.О. Католікян