Справа № 458/35/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретаря судового засідання Сисан С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

встановив:

18.01.2019 року позивач ОСОБА_1 подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на її користь шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 1 000000 гривень та 30 000 гривень відшкодування витрат на встановлення пам`ятника.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_3 , 1995 р.н., загинув у ДТП від автомобіля, яким керував ОСОБА_2 . Так, ОСОБА_2 приблизно о 00 год. 05 хв., керуючи автомобілем "ВАЗ - 2109", реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі Турка - Лопушанка, при проїзді через с.Лімна Турківського району Львівської області, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. 28.12.2018 року постановою слідчого закрито кримінальне провадження №0000327 за ознаками ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля під керуванням ОСОБА_2 сталася смерть її сина ОСОБА_3 . Нею було встановлено пам`ятник синові вартістю 30 000 грн. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 1 000000 гривень.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2020 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І.

Ухвалою суду від 25.08.2020 справу прийнято до провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явилася, 17.02.2021 на електронну пошту суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити.

У судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Конверт із поштовим відправленням повернувся до суду повторно із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до вимог п. 8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, суд розглядає справу за наявними матеріалами, при цьому відсутні підстави для заочного розгляду справи, оскільки у поданій заяві позивача про розгляд справи у її відсутність, вона не вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, як того вимагають положення ч. 2 ст. 280 ЦПК України.

Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 фіксування такого технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

18.03.2013 до ЄРДР за № 0000327 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП у Львівській області Ю.Б. Тибінка від 28.12.2018 кримінальне провадження за №0000327 за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 , ознак ч. 2 ст. 286 КК України.

Як видно з вказаної постанови досудовим розслідуванням встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 00 год. 05 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем "ВАЗ - 2109", реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі Турка - Лопушанка, при проїзді через с.Лімна Турківського району Львівської області, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 , 1994 р.н., який від госпіталізації відмовився та ОСОБА_3 , 1995 р.н., який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Потерпілими у вказаному кримінальному провадженні є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 22/13 від 10.04.2013, про яку вказано в постанові слідчого від 28.12.2018, причиною смерті ОСОБА_3 є тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа з крововиливами в м`які мозкові оболонки та речовину головного мозку, що призвело до набряку та набухання головного мозку і підтверджується даними розтину та результатами судово-гістологічного дослідження. Всі перелічені пошкодження утворились від дії твердих тупих предметів, прижиттєво, одномоментно чи в швидкій послідовності і по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до тяжких тілесних пошкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Характер та локалізація ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок транспортної травми. Найбільш ймовірно, від удару виступаючими частинами легкового автомобіля. У крові від трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в кількості - 2,1 проміле, в сечі-3,04 проміле.

Як видно з висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, про який вказано в постанові слідчого від 28.12.2018, у ОСОБА_2 ознак вживання алкогольних напоїв чи психотропних засобів не виявлено.

З висновку судово-автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП № 1/377 від 08.07.2013, про яку вказано в постанові слідчого від 28.12.2018, видно, що при заданих вихідних даних, водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути скоєння наїду на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП, із технічної точки зору, є дії пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які змінивши напрямок свого руху вийшли на траєкторію руху автомобіля "ВАЗ 2109" реєстраційний номер НОМЕР_1 на такій відстані, на якій водій ОСОБА_2 вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди та майнової шкоди, завданої смертю її рідного сина ОСОБА_3 .

Відтак суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, які регулюються положеннями ЦК України.

Так, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

З обставин справи, які знайшли своє підтвердження наявними в матеріалах письмовими доказами, суд встановив, що відповідач, керуючи автомобілем, а відтак здійснюючи діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 внаслідок чого той помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

В силу положень ст. 1187 ЦК України у відповідача виник обов`язок з відшкодування завданої шкоди, в даному випадку позивачу, як потерпілій. При цьому, такий обов`язок з відшкодування шкоди виникає, якщо відповідач не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Позивач просить стягнути з відповідача в її користь завдану моральну та майнову шкоду.

Щодо вирішення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У ході розгляду справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого внаслідок ДТП ОСОБА_3 .

Заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі рідного сина підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, і яка завдана позивачу його смертю. При цьому, відповідачем не доведено, що така шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таких обставин суд також не встановив і з матеріалів справи за конкретних обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас суд вважає за необхідне при визначенні розміру завданої моральної шкоди врахувати за встановлених обставин справи поведінку самого потерпілого ОСОБА_3 як учасника дорожнього руху.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати рідного сина, враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю і жодне інше благо не взмозі ні замінити ні відновити такої втрати.

Однак на думку та переконання суду, заявлений розмір моральної шкоди 1 000000 грн. є явно завищеним, а тому, враховуючи відсутність встановленої в кримінальному провадженні вини відповідача, те, що загиблий знехтував правилами безпеки руху, перебував у нетверезому стані, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає зменшити заявлений позивачкою ОСОБА_1 розмір такої шкоди до 200 000 грн., задовольнивши, таким чином, вимоги позивача частково.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження 61-40790св18), від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20) та від 18.03.2021 у справі №373/2298/17 (провадження № 61-14704св19).

Щодо вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, то суд зазначає наступне.

Свої позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди позивач ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що у зв`язку зі смертю її сина потерпілому була заподіяна майнова шкода, яка складається з витрат на встановлення пам`ятника, розмір якої складає 30 000 грн.

Як передбачено статтею 1201 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника ці витрати.

Статтею 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи видно, що позивач понесла матеріальні витрати в розмірі 30 000 грн. за спорудження надгробного пам`ятника на могилі, що в свою чергу підтверджено накладною №81 від 21.02.2018 за виготовлення пам`ятника гранітного з установкою в кількості 1 шт.

Витрати позивача в розмірі 30000 грн. на спорудження надгробного пам`ятника підтверджені відповідними платіжними документами, тому в цій частині вимоги позивача є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відтак, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази з точку зору їх належності, достатності, достовірності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 10,12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст. 1166, 1167, 1193, 1201 ЦК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн (двісті тисяч гривень) та майнову шкоду в розмірі 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень).

У решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: с.Жукотин, Турківський район, Львівська область).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Повне рішення суду складено та підписано 05.04.2021.

Суддя О.І. Кшик