Дата документу 07.04.2021 Справа № 331/3763/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/3763//20Головуючий у 1-й інстанції Жукова О.Є.
Пр. № 22-ц/807/945/21Повний текст рішення складено 12 січня 2021 року Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району (надалі УПСЗН ЗМР по Олександрівському району) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-4), в якому просив стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та 3% річних за період з 20.01.2014 по 03.10.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2011 у справі №2-а-4626/11, яке набуло законної сили 20.01.2014, у загальній сумі 89959,57 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Жукову О.Є. (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 13) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року (а.с. 36-39) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 44-45) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі у цій справі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 48).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 29 січня 2021 року (а.с. 52), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 54).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 57-65).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувався у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.

Крім того, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 377 ЦПК України:

- судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку … з закриттям провадження у справі … з підстав, передбачених ст. 255… Кодексу (ч.1);

- порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2);

- у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи… (ч.4);

За змістом ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 3 - 4, 11-13, 19, 200, 206, 263, 265, 279 ЦПК України та виходив із відсутності підстав для задоволення позову позивача у цій справі.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2011 у справі №2-а- 626/11 зобов`язано УПСЗН ЗМР у Жовтневому районі здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 у встановленому розмірі одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2014 у справі №2-а-626/11, апеляційну скаргу УПСЗН ЗМР у Жовтневому районі на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2011 у справі №2-а-626/11 залишено без задоволення.

Постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2011 у справі №2-а- 626/11 набрала законної сили 20.01.2014.

Позивачем в вересні 2020 року подавалось звернення до відповідача щодо нарахованої суми, належної до виплати на виконання рішення суду. Листом від 09.09.2020 №01 -09/П-484 надана інформація стосовно розміру недоплаченої одноразової компенсації, яка складає 48945,60 грн.

Наразі судове рішення не виконане.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ч. 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставами для звернення з позовом до суду стали протиправні дії (бездіяльність) відповідача щодо невиконання судового рішення, яким зобов`язано управління здійснити перерахунок та виплату позивачу в встановленому розмірі одноразової компенсації як інваліду Чорнобиля 2 групи за 2011 рік відповідно до ст..48 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постаждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в встановленому розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Порядок виконання вказаної категорії судових рішень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» (далі - Порядок).

П. 3 Порядку № 845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 33 Порядку № 845 у разі, коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Відповідно до п.20 Порядку, погашення заборгованості за судовими рішеннями, виконання яких гарантовано державою, здійснюється Казначейством (Державна казначейська служба України, м. Київ) в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845.

В свою чергу, передача судових рішень до органів, що здійснюють Казначейське обслуговування бюджетних коштів здійснюється відповідальною особою органу державної виконавчої служби (пп. 13-17 Порядку).

Передача органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, рішень зобов`язального характеру здійснюється після отримання від боржника документів про здійснення нарахування виплат за таким рішенням (п.13 Порядку).

Відповідно до п. 50 Порядку № 845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Разом з тим, позивачем суду не надано доказів того, що останнім було отримано виконавчий лист на примусове виконання судового рішення, та вказаний виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання.

З огляду на вищенаведені обставини, а також враховуючи, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Оскільки, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами у цій справі, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України та про стягнення втрат частини соціальної виплати у зв`язку з несвоєчасною виплатою останньої, заявлені у цій цивільній справі, підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, так як ще раніше між сторонами виник публічно-правовий спір щодо недоотриманої суми одноразової компенсації (соціальної виплати), який раніше вже розглядався за правилами адміністративного судочинства (постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2011 у справі №2-а-4626/11, яка набула законної сили 20.01.2014 копія а.с. 6-8), а з 15 грудня 2017 року юрисдикція спору щодо стягнення грошових сум на підставі ст. 625 ЦК України визначається за правовою природою правовідносини, які виникли між сторонами, що узгоджується із останнім правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 лютого 2021 року у справі ЄУН 520/17342/18, який є обов`язковим для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила ОСОБА_2 .

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року у цій справі слід скасувати, провадження за вищезазначеним позовом позивача у цій справі закрити.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги позивача лише частково при вищевикладених обставинах, він не має права на компенсацію за рахунок відповідача у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_1 (а.с.10) в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі позову та апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 255, 141, 367, 369, 377, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2021 року у цій справі скасувати.

Провадження у цій справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 07.04.2021року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.