П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/469/20-ц

Номер провадження 22-ц/824/409/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Головачова Я.В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Тащі Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Волкової С. Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені в розмірі 3 % в день за прострочення виконання зобов`язання по перерахуванню грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 в АТ «КБ «Приватбанк» у СREDITWEST BANK FINAL Веnеfісіаry1/Воrіs Samoilov/ ISTANBUL, пеню за 28 днів прострочення виконання зобов`язання за період з 01 лютого 2019 року по 28 лютого (включно) 2019 року, що становить 1 978 917 грн. 88 коп. у зв`язку з невиконанням банківської послуги, як відповідальність за неналежне виконання послуг банківською установою; покладення судових витрат на відповідача в тому числі й щодо витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем були відкриті особові банківські рахунки та розрахункові рахунки на фірму, де він є власником і бенефіціаром у Кіпрській філії АТ «КБ «Приватбанк».

Протягом 2017-2018 років позивачем були відкриті банківські рахунки у столичному відділенні ПАТ «КБ «Приватбанк».

01 вересня 2017 року ОСОБА_2 було відкрито рахунки в АТ «КБ «Приватбанк» для поповнення в іноземних валютах.

Згідно угоди № SAMDNWFC6 від 12 червня 2017 року ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 на який зараховувались кошти з депозитних рахунків та здійснювались розрахункові операції.

На підставі угоди № SAMDNWFD800 від 19 листопада 2018 року ОСОБА_2 було відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_2 де зберігались грошові кошти позивача.

Позивач зазначає, що в АТ «КБ «Приватбанк» у нього обліковувались грошові кошти на депозитному рахунку № НОМЕР_3 які надійшли з ПАТ «МТБ Банк» 16 жовтня 2018 року у розмірі 459 791,09 доларів США.

Протягом 2017-2018 років банк належним чином виконував розпорядження позивача, проте 02 січня 2019 року банк відмовився виконати розпорядження позивача щодо перерахування коштів у сумі 101 000 доларів США на його ж рахунок відкритий в іноземному банку за кордоном, чим порушено інтереси позивача та право на безперешкодне розпорядження своєю власністю (майном) на власний розсуд. Крім того, у зв`язку з вищевказаними діями відповідача, позивач зазнав душевних та моральних хвилювань.

На думку позивача, що він має право на виплату банком пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення з суми 101 000 доларів США за 90 днів невиконання доручення, в зв`язку з несвоєчасним виконанням банківської послуги АТ «КБ «Приватбанк» передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року (а.с. 165-169) у задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені, відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним судовим рішенням, 16 жовтня 2020 року Таща С. М. в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення Печерського районного суду від 16 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність у діях банку ознак порушення вимог ст.ст. 1074, 1068 ЦК України, на думку скаржника, є неправомірним.

На думку скаржника, суд першої інстанції не вивчив у повному обсязі надані сторонами докази, прийняв до уваги недостовірну інформацію надану відповідачем, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення неправосудного рішення.

Скаржник зазначає, що він є постійним клієнтом АТ «КБ «Приватбанк» починаючи з 2009 року. Під час відкриття рахунків у банку, його неодноразово було ідентифіковано.

Так, на вимогу банку, як під час відкриття рахунків у 2017 році, так і під час надання до виконання платіжного доручення на суму 101 000 доларів США, скаржник надав банку наявні у нього документи, що підтверджують походження коштів на рахунку.

Під час надходження коштів на рахунок скаржника, банком вже було здійснено перевірку їх походження, а скаржником були надані документальні підтвердження того, що такі кошти були отримані у наслідок здійснення комерційної діяльності ним особисто та компанією, яка належить йому на праві власності. Разом з тим, платіжне розпорядження на переказ 101 000 доларів США банком виконано не було.

На думку скаржника, відповідач не дотримався умов, передбачених Законом, для визначення операції ризиковою та такою, у проведенні якої може бути відмовлено. Крім того, вказана операція мала ознаки фінансової операції з власними коштами клієнта та не мала ознак ризиковості.

Скаржник вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що операція по переведенню коштів мала ознаки ризикової з огляду на те, що позивач мав наміри щодо її дроблення, є хибним.

Так, після відмови у виконанні доручення на здійснення переказу на суму 101 000 доларів США з підстав наявних ознак ризикової операції та у зв`язку з відсутністю належних документів, що підтверджують належне походження коштів на його рахунку, за таких же умов, банком були виконані інші операції по переведенню коштів за платіжними дорученнями на суми 50 000 доларів США та 51 000 доларів США.

На думку скаржника, висновок суду першої інстанції щодо виконання зобов`язання щодо переказу грошових коштів відповідно до наданого доручення, не відповідає дійсності та ґрунтується на недостовірній інформації наданій відповідачем, а саме, що платіжне доручення на суму 101 000 доларів США було замінено позивачем за погодженням з банком на інші доручення по 50 000 доларів США та 51 000 доларів США.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що даний спір виник у зв`язку з відмовою постачальника банківських послуг надати замовнику послуги на встановлених договором та Законом умовами. Так, платіжне доручення від 02 січня 2019 року по переказу грошових коштів у сумі 101 000 доларів США без належних правових підстав не було виконано банком, а пізніше було скасовано за ініціативою банку без погодження з скаржником, у зв`язку з чим, не маючи іншої можливості для отримання своїх коштів, скаржник був вимушений прибути до України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

31 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від відповідача з відповідними підтвердженнями про направлення його позивачу.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з ненаданням позивачем документів, що підтверджують первинне джерело походження коштів, банк правомірно відмовив у здійсненні операції щодо перерахування коштів у сумі 101 000 доларів США.

Разом з тим, 03 та 04 січня 2019 року банком було здійснено два платежі на суму 51 000 доларів США та 50 000 доларів США.

Таким чином, банк зазначає, що грошові кошти у сумі 101 000 доларів США були перераховані на рахунок позивача, проте двома різними платежами.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 та його представник - адвокат Тащі С. М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача - адвокат Тузова В. О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено порушення відповідачем ані вимог статті 1066 ЦК України, ані вимог статті 1068 ЦК України, ні вимог статті 1074 ЦК України, оскільки позивач із власних підстав здійснив переказ коштів у розмірі 101 000 доларів США за межі України зі свого рахунку НОМЕР_4 на рахунок у банку TURKIYE AKIFLAR BANKASI T.A.O., ISTANBUL, TURKEY двома платежами, а саме: 03 січня 2019 року був здійснений переказ коштів SW24J102O57790 у розмірі 50 000 доларів США, 04 січня 2019 року був здійснений переказ коштів SW24J103O59133 у розмірі 51 000 доларів США.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 08 червня 2017 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів (а.с. 12).

20 червня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «КБ «Приватбанк» з досудовою вимогою про виплату йому пені у розмірі 3 % річних за кожен день прострочення виконання зобов`язання по перерахуванню грошових коштів (а.с. 16-17) на що листом від 30 липня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-190702/1250 йому було відмовлено (а.с. 18-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Відповідно до п. 32.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Згідно пункту 5 Положення про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників затверджених Постановою правління Національного банку України № 369 від 15.08.2016 р. (втратило чинність з 07.02.2019 р.), аналіз і перевірка документів (інформації) про фінансову операцію (намір здійснення фінансової операції) та її учасників здійснюються працівниками банку, які відповідають за функцію валютного контролю та/або іншим працівниками, на яких покладено обов`язок перевірки документів, що надаються клієнтами банку або іншими особами (у визначених законодавством випадках), до моменту здійснення фінансової операції (наміру здійснення фінансової операції) з урахуванням вимог законодавства України у сфері валютного регулювання та валютного контролю, з метою виявлення ризикової фінансової операції, зокрема, шляхом установлення наявності індикатора(ів) ризикової фінансової операції, наведених у додатку 1 (у тому числі індикатора на власний розсуд банку) та додатку 2 до цього Положення, визначення наявності або відсутності ознак здійснення банком ризикової діяльності наявності або відсутності ознак здійснення банком ризикової діяльності, наявності або відсутності підозр та підстав уважати, що характер або наслідки фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, та складання висновку відповідно до пункті 12, 13 цього Положення.

Згідно пункту 7 вказаного Положення аналіз документів у разі виявлення ризикової фінансової операції або наявності індикатора(ів) ризикової операції має уключати такі заходи, зокрема: вивчення суті та мети фінансової операції; установлення відповідності/невідповідності суті фінансової операції змісту діяльності її учасників; установлення наявності/відсутності економічної доцільності (сенсу) фінансової операції та/або інших ознак здійснення ризикової діяльності; установлення достатності/недостатності реальних фінансових можливостей проводити (ініціювати) фінансову операцію на відповідну суму; вивчення інформації про учасників фінансової операції, їх діяльність та ділову репутацію; установлення джерел походження коштів (активів), до яких зокрема може бути віднесено: заробітну плату фізичної особи, дохід, отриманий від реалізації продукції, надані послуги, виконані роботи, продаж майна, отримання спадку, набуття права на скарб; установлення кінцевих бенефіціарних власників учасників фінансової операції, у тому числі відсутність підстав уважати, що вони використовують агентів, номінальних утримувачів (номінальних власників) або посередників з метою приховування кінцевого(их) бенефіціарного(их) власника(ків) контролера(ів).

Згідно пункту 8 Положення якщо до здійснення фінансової операції (наміру здійснення фінансової операції) немає необхідності для проведення аналізу документів (відомостей, у тому числі розміщених у публічних джерелах, зокрема в мережі Інтернет) щодо такої фінансової операції, відомостей про її учасників або ці документи (відомості) не містять достатньої інформації щодо неї (них) та/або у разі виявлення ризикової фінансової операції або наявності індикатора(ів) ризикової фінансової операції, то банк має право витребувати від клієнта (представника клієнта) або інших осіб (у визначених законодавством випадках) додаткові документи (інформацію), перелік яких наведено в додатках 1, 2 до цього Положення (далі - додаткові документи), у визначених банком обсягах та строки. Перелік додаткових документів не є вичерпним та визначається банком з урахуванням суті та мети фінансової операції (намірів здійснення фінансової операції).

Згідно додатку 1 до Положення про порядок здійснення банками аналізу та перевірки документів (інформації) про фінансові операції та їх учасників для здійснення переказу коштів в іноземній валюті фізичною особою на суму, що перевищує еквівалент 150 000,00 грн. за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату здійснення операції, додатково подаються до банка документи, що підтверджують власні фінансові можливості, джерела походження власних коштів та інших активів особи, наявність, розміщення та/або використання активів клієнта, що дають змогу проводити або ініціювати проведення фінансової операції на відповідну суму.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 02 січня 2019 року позивач надав до банку на виконання платіжне доручення на суму 101 000 доларів США з перерахування коштів з його власного поточного рахунку, відкритого в АТ «КБ «Приватбанк», на свій рахунок у банку TURKIYE AKIFLAR BANKASI T.A.O., ISTANBUL, TURKEY.

Після надходження вказаного платіжного доручення працівник департаменту SWIFT-платежів банку повідомив позивачу про необхідність надання документів на підтвердження джерела походження вищевказаних коштів.

Тобто, позивачу було відомо про те, що для можливості проведення вищевказаної операції, останньому необхідно надати відповідні документи на підтвердження джерела походження коштів, які знаходяться на його рахунку у банку. У разі ж ненадання таких документів, банком буде відмовлено позивачу у здійснені операції з перерахування коштів у сумі 101 000 доларів США.

Так, на підтвердження джерела походження коштів, які знаходяться на рахунку позивач, останнім було надано до банку виписку по рахунку юридичної особи, бенефіціаром якої, є позивач. Разом з тим, вказана виписка по рахунку, містить відомості лише щодо проведення операцій по рахунку юридичної особи за певний період часу, проте інформації щодо джерела походження коштів, які знаходяться на депозитному рахунку позивача, до того моменту як вони були перераховані на вказаний власний поточний рахунок, така виписка не містить.

Таким чином, виписка по рахунку юридичної особи, бенефіціаром якої, є позивач, не є документом, який би підтверджував джерело походження коштів позивача розміщених його рахунку.

Будь-яких інших документів на підтвердження джерела походження коштів, позивачем надано не було.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було надано банку відповідних документів на підтвердження джерела походження коштів позивача розміщених на рахунку в АТ «КБ «Приватбанк», а відтак, банком було правомірно відмовлено у проведені операції з перерахування коштів позивача на рахунок у банку TURKIYE AKIFLAR BANKASI T.A.O., ISTANBUL, TURKEY.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що останнім було надано документи, які підтверджують джерело походження коштів на рахунку, оскільки виписка по рахунку надана скаржником не містить відомостей про походження таких коштів.

Посилання скаржника на те, що платіжне розпорядження на переказ 101 000 доларів США банком виконано не було, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки як вбачається з матеріалів справи, таке доручення не було виконано у зв`язку з ненаданням позивачем документів на підтвердження джерела походження коштів розміщених на рахунку у банку. При цьому, банком було повідомлено скаржника про те, що у разі ненадання вказаних документів, скаржнику буде відмовлено у здійснені операції з перерахунку коштів.

Таким чином, оскаржуване рішення суду є правильним по своїй суті, крім того, судом першої інстанції надана повна та обґрунтована оцінка доводам позивача.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань

Так, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Тащі Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я. В. Головачов

О. В. Шахова