Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Просяник В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Середнянська селищна громада (ОТГ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору купівлі продажу будинку від 15.02.2010 року вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Окрім неї, у вказаному будинку з 02.07.2013 року зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , однак там з 2013 року фактично не проживав та не проживає і місце його проживання їй не відоме. Після реєстрації відповідача у спірному будинку він надав розписку, в якій зобов`язався виписатися 02.04.2014 року, а також про готовність виписатися на першу вимогу господарів будинку. Разом з тим, на даний час є зареєстрованим у спірному будинку та самостійно не знявся зреєстрації. Зазначила, що реєстрація відповідача створює їй перешкоди та порушує її права власника майна, зокрема, не дає можливості оформити субсидію щодо оплати комунальних послуг. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. Також даною ухвалою встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2021 року задоволено клопотання представника позивача про заміну третьої особи її правонаступником, залучено до участі у справі правонаступника третьої особи без самостійних вимог Худлівської сільської ради Ужгородського району Середнянську селищну громаду (ОТГ) (89452, Закарпатська обл., Ужгородський район, смт.Середнє, вул.Закарпатська, буд.63, ).

Позивач та її представник у судове засідання не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. При цьому, в матеріалах справи міститься письмове клопотання представника позивача адвоката Бойко Б.Б., згідно якого просить справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення, розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав.

Третя особа Середнянська селищна рада, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, не направила свого повноважного представника, при цьому, до суду поступили письмові пояснення третьої особи, за підписом заступника селищного голови, у яких зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнають повністю та просять провести розгляд справи без їх участі, що суд вважає за можливе.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; не подав відзиву, тому враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 15.02.2010 року, посвідченого нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №195, ОСОБА_3 «Продавець» передала у власність Покупця, а Покупець прийняв у особисту приватну власність будинок за номером АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів за №8246335 від 15.02.2010 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26017384 від 30.04.2010 року.

З довідки виданої сільським головою Худлівської сільської ради №1577 від 07.10.2020 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але фактично за вищевказаною адресою не проживає і не проживав.

Крім того, довідкою №1576 від 07.10.2020 р. Худлівської сільської ради №1577 від 07.10.2020р. підтверджується, що згідно погосподарської книги ОСОБА_1 проживає одна за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно розписки наявної в матеріалах справи від 02.07.2013 р. ОСОБА_2 зобов`язався виписатись 02.04.2014р., а також готовий виписатись на першу вимогу господарів дому.

Згідно акту №392 від 09.10.2020 р. складеного комісією Худлівської сілької ради та погодженого головою Худлівської сільської ради, вбачається, що при перевірці паспортного режиму встановлено, що ОСОБА_4 1970 року народження не проживає в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 з 2013 року і по сьогоднішній час.

Позиція суду та оцінка доводів:

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, у відповідності до ч.1 статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно положення ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Оскільки відповідач не є і не був членом сім`ї позивача і зареєстрований у спірному будинку з позивачем, то такий може втратити право на користування житлом з підстав захисту права власності (статті 383, 391 ЦК України).

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Так, судом, з матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2013 року зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , при цьому з часу реєстрації у вказаному будинку не проживає і не проживав, що підтверджується довідкою та актом складеними Худлівською сільською радою. Крім того, ОСОБА_2 написав розписку згідно якої зобов`язався виписатись 02.04.2014р., а також у такій зазначив, що готовий виписатись на першу вимогу господарів дому.

Як вбачається із змісту позовної заяви реєстрація відповідача у спірному будинку належному позивачу на праві приватної власності порушує право останньої передбачене ст. 317 ЦК України, а саме: перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню майном.

Окрім цього, згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як убачається з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Суд також враховує вимоги позивача про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що припинення права користування відповідачем спірним житлом відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що відповідач фактично відмовився від сервітуту (користування житлом), оскільки не проживав за зареєстрованим місцем проживання з моменту такої реєстрації. Разом із тим, встановивши, що права позивача порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і її права, як власниці житлового приміщення, гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, судом установлено, що інтереси позивачки, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача який фактично відмовився від користування чужим майном.

Дана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року по справі № 447/455/17 провадження № 14-64цс20.

З огляду на викладене, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи, зважаючи на вказані норми закону, позивач, як власник, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування спірним житловим приміщенням в обраний нею спосіб - шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 258, 259, 263- 265, 273, 279, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 401-406 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Середнянська селищна громада (ОТГ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Середнянська селищна громада (ОТГ), 89452, Закарпатська область, Ужгородський район, смт. Середнє, вул. Закарпатська, буд. 63, .

Повне заочне рішення суду складено 01 квітня 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило