ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7393/21
провадження № 2/753/6047/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Сирбул О.Ф.

за участю секретаря - Лаптєвої Ю.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Герасимчука І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про визнання недійсним договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту в частині пролонгації (продовження) строку кредиту, застосування штрафних санкцій та зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами у понад визначений договором строк, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про визнання недійсним договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту в частині пролонгації (продовження) строку кредиту, застосування штрафних санкцій та зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами у понад визначений договором строк, у якому просила визнати недійсними Договір № 1002760 від 28.08.2020 в частині пролонгації (продовження) кредитором ТОВ «Лінеура Україна» строку дії договору із ОСОБА_2 та застосування щодо неї штрафних санкцій у вигляді щоденної оплати у понад визначений Договором тридцятиденний строк кредитування відсотків за користування кредитними коштами, а саме:

- Пункт 3.1. Договору, згідно з яким нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт»;

- Пункт 4.1. Договору, за яким у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн. (включно) Клієнт - ОСОБА_2 може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору;

- Пункт 4.2. Договору. Пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх) заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою;

- Пункт 4.4. Договору. Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів згідно з пунктом 4.5. Договору та підписання його Клієнтом електронним підписом за допомогою Одноразового ідентифікатора.

- Пункт 4.5. Договору. Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з п. 4.2. - 4.3 Договору та дорівнює строку кредиту, що встановлений п. 1.3. Договору, якщо інше не встановлено в Додатковому договорі;

- Пункт 4.6. Договору. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена Сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки;

- Пункт 5.1. Договору. Повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом у випадку якщо відбулося продовження строку користування кредитом, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту, що вказано в Додатковому договорі та відображається Клієнту в Особистому кабінеті.

- Пункт 7.4. Договору. У випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 3,75% від суми кредиту, що становить 900,00 грн, на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 1,1% від суми кредиту, що становить 225,00 грн. починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен факт порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання.

- Пункт 7.5. Договору. Штрафні санкції за Договором нараховуються в момент плати. Сума нарахованих штрафних санкцій за Договором не може перевищувати 50% від суми загальної вартості позики (кредиту), що складається із загального розміру виданої позики (кредиту) та загальних витрат за цим Договором, та становить - 3 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» було укладено договір № 1002760 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Однак, позивач вважає даний договір таким, що укладений у наслідок недотримання ТОВ «Лінеура Україна» частини 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки фактично при видачі кредиту представники товариства-кредитора не ознайомили позичальницю з умовами кредитування та ризиками.

ОСОБА_2 , здійснюючи оформлення кредиту через Інтернет за лічені хвилини, була позбавлена можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити всі можливі ризики та збитки.

Право кредитора змінити процентну ставку за споживчим кредитом (грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредитору у разі несвоєчасного виконання умов Договору), нарахування платежів у понад визначений договором тридцятиденний строк, пролонгація (продовження) строку дії Договору № 1002760 від 28.08.2020 про надання споживчого кредиту, є прихованими штрафними санкціями (пункт 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Такі приховані штрафні санкції товариством-кредитором застосовуються щодо споживача протиправно і як наслідок є незаконними з наступних підстав:

По-перше, порушення ТОВ «Лінеура Україна» принципу добросовісності наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Договір про надання споживчого кредиту № 1002760 від 28.08.2020 в частині нарахування відсотків за користування споживчим кредитом у понад визначений договором 30 денний строк, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

По-друге, щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами у понад визначений договором строк кредитування. Відповідно до підпункту 1.3. Договору про надання споживчого кредиту № 1002760 від 28.08.2020 строк надання позики ОСОБА_2 складає 30 днів. Проте, кредитор - ТОВ «Лінеура Україна» продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом та вживає заходів до їх примусового стягнення.

По-третє, щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення та поширення коронавірусної хвороби (COVID-19). Відповідно до прийнятого Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення та поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) кредитодавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 та на весь час дії карантину, відповідно до законодавчих актів України.

Вказані обставини вносять у договір дисбаланс прав та обов`язків сторін договору. Позивач вважає, що даний договір порушує її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Зважаючи на обставини, викладені у позові, позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.05.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вказував на безпідставність та недоведенність позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, запереченя представника відповідача, дослідивши матеріали у справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» має статус фінансової компанії із 100% іноземним капіталом, внесене до державного реєстру фінансових компаній, здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, виданої відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 529 від 04 квітня 2019 року, та діє у відповідності з вимогами чинного законодавства України. Відповідно до ліцензії позивач надає послуги з онлайн кредитування. Послуги надаються під торговою маркою credit7. Детальна інформація про Товариство розміщена на його офіційній сторінці у мережі Інтернет за посиланням: crcdit7.ua.

28 серпня 2020 року укладено Договір №1002760 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Договір), відповідно до якого Товариство надало позивачу в кредит грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства (ITC), що міститься на офіційному сайті Товариства за посиланням: www.credit7.ua, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію».

У цей же день позивачем було підписано паспорт споживчого кредиту.

Сторони за Договором погодили істотні його умови, зокрема: предмет договору, сума кредиту - 6000,00 грн (п.п.1.2 Договору), строк надання кредиту - 30 дні (п.п. 1.3), мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби, тип процентної ставки - фіксована, визначені орієнтовна реальна ставка та загальна вартість кредиту. Пунктом 1.4 Договору погоджена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 1,90 % від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 % річних).

Перед укладенням кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному офіційному інтернет - сайті за посиланням: www.credit7.ua надає клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де міститься інформація про перелік, умови та порядок надання фінансових послуг, оприлюднено Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» та примірні кредитні договори, які укладає Товариство за вибором клієнтів. Також міститься інформація про процентні ставки, про максимальний строк кредиту, максимальну суму кредиту тощо.

Так, на головній сторінці Сайту в розділі «ПРО НАС» міститься інформація щодо розміру стандартної процентної ставки (яка дорівнює 1,90% від суми позики за кожен день користування позикою) та реальної річної ставки за користування кредитом (693,50 % річних).

Розмір стандартної процентної ставки затверджено Наказом Товариства від 17.03.2020 за №11-ОД, що оприлюднений на головній сторінці Сайту в розділі «ПРО НАС».

Відповідно до Наказу стандартна процентна ставка застосовується для усіх договорів, які укладаються з клієнтами, у межах встановленого строку надання кредиту, а також у межах продовженого строку за відповідними додатковими договорами.

Укладений між сторонами Договір має повну відповідність затвердженому у Товаристві примірному договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що діяв на момент укладення Договору та оприлюднений на Сайті.

Перед підписанням кредитного договору в ITC Товариства позивач підтвердила письмово своє ознайомлення з інформацією про умови договору та згоду з умовами договору, шляхом проставляння відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіши. Без зазначеної дії технічно не можливо перейти до наступного етапу підписання електронного договору.

Вказані обставини підтверджуються скріншотом, долученим до матеріалів справи стороною відповідача. Тобто, перед укладенням Договору позивачу було надано усю необхідну та достовірну переддоговірну інформацію, зокрема і щодо умов договору.

Договір містить усі істотні умови кредитного договору, що визначені Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг»: предмет договору, сума кредиту - 6000,00 грн, строк надання кредиту - 30 днів, мета отримання кредиту - задоволення особистих потреб, тип процентної ставки - фіксована процентна ставка за користування кредитом (п.1.4), яка залежить від фактичного виконання позивачем зобов`язань за Договором.

Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 Договору зафіксована стандартна процента ставка у розмірі 1,90% від суми позики за кожен день користування кредитом (693,50 % річних), яка зокрема застосовується у випадку невиконання позичальником умов до застосування зниженої процентної ставки (п.1.4.1 Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору сторони погодили, що розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.

Підписавши Договір, позивач підтвердила, що розуміє та надає згоду Товариству, що використання стандартної процентної ставки відповідно до пп. 1.4.2. Договору є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов Договору, оскільки, умови про встановлення різних процентних ставок за цим Договором застосовуються автоматично за домовленістю сторін, та не вимагають підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього Договору (п. 3.3 Договору), а застосування замість зниженої процентної ставки стандартної процентної ставки обумовлено виключно умовою закінчення пільгового періоду надання кредиту, жодним чином не є порушення умов Договору та не може розглядатися як приховані штрафні санкції згідно ст. 549 ЦК України.

Умови та порядок пролонгації строку кредиту встановлені розділом 4 Договору.

Так, у п.4.1 Договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до Договору.

Відповідно до п. 4.6 розділу 4 Договору протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена Сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з неможливістю виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі, у відповідності до розділу 4 Договору, позивач ініціювала підписання додаткових договорів: додаткового договору від 22.09.2020, від 22.10.2020, від 21.11.2020, від 23.12.2020 та від 24.01.2021, яким строк користування кредитом продовжено до 24.02.2021.

Додатковими договорами погоджена процентна ставка за користування кредитом у межах продовжених строків у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50% річних), тобто на рівні затвердженої у Товаристві стандартної процентної ставки.

Інформація про розмір процентної ставки, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту в межах продовженого Додатковими договорами строку кредиту міститься також у паспортах споживчого кредиту від 22.09.2020, від 22.10.2020, від 21.11.2020, від 23.12.2020 та від 24.01.2021, з якими позивач ознайомилась перед укладенням Додаткових договорів, про що свідчить підпис позивача у паспортах споживчого кредиту.

Узгодження в Додаткових договорах плати за користування кредитними коштами у відповідності до п.4 Договору на рівні стандартної процентної ставки - не є підвищенням процентної ставки за кредитом та не порушує права позивача та приписи чинного законодавства України щодо захисту прав споживачів.

Таким чином, посилання позивача щодо порушення принципу добросовісності не заслуговує на увагу суду.

Укладення додаткових договорів до Договору, якими сторони погоджуються на продовження строку кредиту, відповідно до умов Договору відбувається саме за ініціативою клієнта, а Товариство може погодитися на таку пропозицію (акцептувати пропозицію (оферту) клієнта) або відмовити.

Тобто без ініціативи позивача та відповідного алгоритму дій позивача в ITC Товариства (Особистому кабінеті), зокрема: подачі заявки на продовження строку кредиту, сплати суми нарахованих процентів, натискання відповідної клавіші у ITC Товариства «ПРОДЛИТЬ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ», підписання одноразовими ідентифікаторами паспорту споживчого кредиту та Додаткових договорів, направлення примірника електронного Додаткового договору на електронну адресу позивача та в особистий кабінет - продовження строку кредиту за Договором неможливе (підтвердження процедури укладення електронного договору с додатком 9 до цього відзиву).

Отже, укладення Додаткових договорів у відповідності до розділу 4 (п.4.1-4.6) та п. 5.1 Договору відповідало внутрішній волі позивача, а тому відсутні будь-які підстави для визнання Договору в цій частині недійсним.

Позивач також не скористалась своїм правом на відмову від Додаткових договорів, що передбачено п. 6.3.2 Договору та Законом України «Про захист прав споживачів».

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.

При цьому, відповідно до п. 9.11 Договору сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим Договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 Договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Погодження нарахування процентів на умовах п. 3.1 та п. 9.11 Договору є встановленою законом та Договором гарантією належного виконання зобов`язання за Договором та узгоджується із нормами чинного законодавства України, зокрема ст. 6, ст. 627 та ч. 2 ст. 625 ЦК України

Після укладення договору і зокрема під час його виконання у сторін може виникнути потреба у його зміні.

З метою забезпечення стабільності майнового обороту і впевненості учасників у непорушності взятих зобов`язань ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Право на зміну договору є логічним продовженням свободи сторін на вступ у договірні відносини та визначення змісту договору, а тому саме, пунктами 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 4.6, 5.1 Договору визначаються умови укладання, підписання та виконання Додаткових угод з клієнтом щодо продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту.

На умови укладання та виконання Додаткових договорів розповсюджується принцип укладання та виконання договорів у відповідності до норм, викладених в главі 52 ЦК України.

Зважаючи на той факт, що позивач письмово не повідомила Товариство до укладення Додаткових договорів про незгоду з їх умовами, не скористалася також своїм правом відмовитись від Додаткових договорів, у відповідності до ст. 627 ЦК України зазначені умови є такими, що підлягають виконанню сторонами договору у повному обсязі.

Пунктами 7.4 та 7.5 Договору встановлена відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором у вигляді сплати штрафних санкцій, що врегульовано статтею 549 ЦК України.

Cума нарахованих штрафних санкцій за Договором не може перевищувати 50% від суми загальної вартості кредиту, що складається із загальної вартості кредиту та загальних витрат за Договором і становить 3000,00 грн. (п. 7.5 Договору), що відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У ході судового розгляду представник відповідача у поясненнях вказував, що на виконання п.6. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у період з 01 березня 2020 року нарахування процентів річних (п. 3.1, 9.11) та штрафних санкцій (п. 7.4, 7.5) за кредитними договорами товариством не здійснюється, що також вбачається з розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, плата за користування кредитом за Договором здійснюється у відповідності до ст. 1048 ЦК України, виключно у межах строку кредиту та у межах продовженого строку за Додатковими договорами, що повністю узгоджується з позицією ВП ВС, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі №10/11534/13-ц.

Договір є невеликий за обсягом, має зрозумілу структуру, викладений загальновідомою лексикою, чітко, однозначно, однаковим та легким для сприйняття шрифтом. Договір та додаткові договори мають повну відповідність затвердженим у Товаристві примірному договору та примірному додатковому договору про надання коштів умовах споживчого кредиту - відповідно, які оприлюднені на Сайті, та відповідають вимогам ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» перед укладенням Договору та Додаткових договорів позивачу була надана уся переддоговірна інформація, позивач ознайомилась та підписала паспорти споживчого кредиту до Договору та Додаткових договорів, в яких визначено основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та реальної вартості кредиту.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини і проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.1 -3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В ч. 1 ст. 215 ЦК України законодавець закріпив, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

В п. 8 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Звернувшись до Товариства із заявою про отримання кредиту та ініціювавши укладення кредитного договору, а потім і продовження строку користування кредитом, позивач був обізнаний про встановлені у Товаристві умови кредитування. Позивач також не скористався своїм правом відмовитись від Договору та/або Додаткових договорів, що передбачене п.6.3.2 Договору, Правилами та ст.15 Закону України «Про споживче кредитування», натомість здійснював сплату нарахованих процентів, ініціював продовження строку кредиту та укладення Додаткових договорів.

Отже, позивач не надала жодного аргументу, який би доводив, що будь-які умови Договору та Додаткових договорів є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», що потягло б за собою визнання Договору чи його частини недійсними.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, оскільки доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно її думкою і спростовуються змістом договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що без входу позивача на веб-сайт Товариства та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про визнання недійсним договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту в частині пролонгації (продовження) строку кредиту, застосування штрафних санкцій та зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами у понад визначений договором строк - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: