Дата документу 06.04.2021 Справа № 0809/3668/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0809/3668/2012
Провадження №22-ц/807/1153/21
Головуючий в 1-й інстанції Сінєльник Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Маловічко С.В., Полякова О.З.
секретарСеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали виготовлено 28 січня 2021 року)у справі за скаргою Акціонерного Товариства «МетаБанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заїри Арсенівни, боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «МетаБанк» звернулось до суду з вищезазначеною скаргою, в якій вказано наступне. На виконанні приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни перебувають виконавчі провадження №63100041, №63100209 відкриті на підставі виконавчих листів №0827/3668/2012, виданих 14.05.2018р. Заводським районним судом м. Запоріжжя, про звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,08 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 - 133/200 частки, ОСОБА_1 - 67/200 частки, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 . 01.10.2020р. приватним виконавцем від Юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради отримано відповідь на запит відповідно до якої встановлено, що за адресою розташування предмета іпотеки зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - яка не є членом родини боржників, з 13.11.2017 по теперішній час; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - яка не є членом родини боржників, з 27.03.2015 по теперішній час; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - яка не є членом родини боржників, з 27.03.2015 по теперішній час; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 24.07.1975 по теперішній час. 23.11.2020р. від приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни представником Стягувала було отримано лист вих. № 7353, яким відмовлено Заявнику у вчинені дій щодо передачі предмету іпотеки на ДП «Сетам» з посиланням на порушення законних прав неповнолітніх осіб - гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вимог пункту 28 Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та відсутністю дозволу районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як органу опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки. З такими діями виконавця заявник не погоджується та посилається на ст. 41 Закону України Про іпотеку, відповідно до якої реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Просить в скарзі зобов`язати приватного виконавця Виконавчого округу Запорізької області Шавлукову Заіру Арсенівну, в межах виконавчих проваджень № 63100041, №63100209 здійснити дії по передачі іпотечного майна AT«МетаБанк», а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,08 кв.м., на реалізацію шляхом проведення електронних торгів у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (через ДП «Сетам» або іншу систему електронних торгів діючу на час передачі майна), без отримання згоди від органу опіки та піклування.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року, скаргу акціонерного товариства «МетаБанк» задоволено.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукову Заїру Арсенівну, в межах виконавчих проваджень № 63100041, 63100209, здійснити дії по передачі іпотечного майна АТ «МетаБанк», а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,08 кв.м., на реалізацію шляхом проведення електронних торгів в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (через ДП «Сетам» або іншу систему електронних торгів, діючу на час передачі майна), без одержання згоди від органу опіки та піклування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог скарги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що скаржником не доведено, що приватним виконавцем були порушені норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а вимог банку про зобов`язання приватного виконавця провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації предмета іпотеки без надання дозволу органу опіки та піклування, за умови, що право користування житловим будинком мають діти, прямо суперечить вимогам закону.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ «МетаБанк», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни перебувають виконавчі провадження №63100041, №63100209 відкриті на підставі виконавчих листів №0827/3668/2012, виданих 14.05.2018р. Заводським районним судом м. Запоріжжя, про звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,08 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 - 133/200 частки, ОСОБА_1 - 67/200 частки, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 .

01.10.2020р. приватним виконавцем від Юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради отримано відповідь на запит відповідно до якої встановлено, що за адресою розташування предмета іпотеки зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - яка не є членом родини боржників, з 13.11.2017 по теперішній час; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - яка не є членом родини боржників, з 27.03.2015 по теперішній час; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - яка не є членом родини боржників, з 27.03.2015 по теперішній час; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 24.07.1975 по теперішній час.

23.11.2020р. від приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни представником стягувача було отримано лист вих. № 7353, яким відмовлено Заявнику у вчинені дій щодо передачі предмету іпотеки на ДП «Сетам» з посиланням на порушення законних прав неповнолітніх осіб - гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вимог пункту 28 Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та відсутністю дозволу районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як органу опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки.

Задовольняючи вимоги скарги суд першої інстанції зазначив, що боржники в порушенням норм ст. 586 ЦК України, ст. 1, 9 ЗУ «Про іпотеку», пунктів 3.1, 3.1.7 Іпотечного договору самовільно, без будь-якої згоди Заявника, 27.03.2015р. зареєстрували у предметі іпотеки неповнолітню особу - гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а 13.11.2017р. зареєстрували у предметі іпотеки неповнолітню особу - гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - які не є членами родини боржників. На момент укладання Іпотечного договору (25.02.2005р.) неповнолітні особи: ОСОБА_6 , 2007 р.н. та ОСОБА_4 , 2017 р.н. не були зареєстровані та не мали права власності на предмет іпотеки, сам Іпотечний договір до цього часу є дійсним. В даному випадку наявні юридичні обставини, які мають значення для правильного рішення питання по справі та безпосередньо зобов`язують приватного виконавця, примусово реалізувати предмет іпотеки без отримання відповідного дозволу органу опіки та піклування, зокрема: наявне чинне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2018р. по справі №0809/3668/2012, яке знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця; наявний діючий Іпотечний договір; невиконання Боржниками рішення суду в добровільному порядку та як наслідок діючі виконавчі провадження ВП № 63100041, ВП №63100209 у відношенні останніх; неправомірна реєстрація (27.03.2015р. та 13.11.2017р.) після укладання іпотечного договору (25.02.2005р.) Боржником у предметі іпотеки вказаних дітей, які не є членами родини боржника. Виконавчі листи на підставі яких відкриті зазначені виконавчі провадження, видані на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації, та ціну реалізації предмета іпотеки, а тому наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може з наступних підстав.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За вимогами ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Частиною першою статті 41 Закону України "Про іпотеку" визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядок реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

- копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" - копія акта опису та арешту майна боржника;

- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження");

- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вимоги Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19), від 07 жовтня 2020 року в справі №2-2661/10 (провадження №61-10900св19).

За таких обставин, дії приватного виконавця, щодо отримання згоди органу опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки та повідомлення стягувача про неможливість передання предмета іпотеки на реалізацію за відсутності такої згоди відповідають вимогам діючого законодавства.

Слід зазначити, що при розгляді скарг на дії приватного (державного) виконавця, обов`язковим є встановлення правомірності чи неправомірності дій останнього та відповідність рішень виконавця вимогам законодавства і лише у разі встановлення неправомірності дій виконавця є підстави для зобов`язання його вчинити певні дії.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не встановив неправомірності дій приватного виконавця, а відповідно дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання останнього вчинити певні дії.

В межах спірних правовідносин, приватний виконавець не наділений повноваженнями оцінювати обґрунтованість відмови органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, а оскільки у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної служби, висновки суду першої інстанції в цій частині є безпідставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали із постановленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог скарги.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 рокуу цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги Акціонерного Товариства «МетаБанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заїри Арсенівни, боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Акціонерного Товариства «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 454,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 07 квітня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

С. В. Маловічко

О. З. Поляков