РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року Київський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді - Шаренко С.Л.,
при секретарі - Мельник В.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київський районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, визнання споруд самочинними, знесення самочинних споруд, -
27.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_4 в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд відновити її порушене право користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом відновлення спільної межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно з межами плану відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленими рішенням Виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих № 23 від 29.11.55 та узгодженими Управлінням Головного архітектора м. Харкова 11.02.1956 року частково змінену ОСОБА_5 , визнати паркан, побудований ОСОБА_4 на земельній ділянці АДРЕСА_1 , з винесенням на 1,8 метрів в бік домоволодіння АДРЕСА_1 за визначену планом відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленим рішенням Виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих № 23 від 29.11.55 року та узгодженим Управлінням Головного архітектора м. Харкова 11.02.56 спільну межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , самовільною спорудою, та зобов`язати ОСОБА_4 знести вказаний паркан.
Свій позов обґрунтовує тим, що їй, на праві власності належить приватний будинок з надвірними господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше вказаний будинок належав її батьку, ОСОБА_6 , згідно договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку. Земельну ділянку орієнтовною площею 400 м2 під будівництво будинку АДРЕСА_1 було виділено її батьку, ОСОБА_6 . Управлінням Головного Арїітектора м. Харкова було узгоджено проект будівництва жилого будинку АДРЕСА_1 та визначено план земельної ділянки.
Таким чином, з 1956 року визначено план і конфігурація, відповідно, межі земельної ділянки, виділеної під будівництво і обслуговування належного їй будинку. В зазначених межах земельна ділянка виділена під будівництво і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 використовувалась її батьком та нею до 2014 року та належно сплачувались платежі за користування земельною ділянкою. Зокрема, позивач вказує, що фактичні межі земельної ділянки станом на 30.10.2012 підтверджуються планом земельної ділянки, складеним КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» під час інвентаризації будинку, долученому в технічний паспорт будинку. Також межі, розміри та конфігурація земельної ділянки зазначені у планах будівельного кварталу Київського району м. Харкова № 1021. Відведенні межі земельної ділянки також підтверджують багатьма фото з сімейного архіву. Однак, наприкінці 2013 року власниця будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 звернулась до неї з проханням дозволити ставити належний їй автомобіль на відведеній земельній ділянці на час облаштування подвір`я перед належним їй будинком. Оскільки їх батьки за життя товаришували, мали добрі стосунки, позивачка дозволила відповідачці ставити її автомобіль на відведеній позивачці земельній ділянці на час облаштування подвір`я перед будинком АДРЕСА_2 . Проте, одного разу, на початку 2014 коли позивачка повернулась додому з роботи то побачила, що частину належного їй паркану та частину паркану між її ділянкою та ділянкою відповідачки знесено. Спільну межу між її ділянкою та ділянкою ОСОБА_4 частково змінено та перенесено в бік її приватного володіння АДРЕСА_3 та на 1,5 м. від кута її будинку з боку ділянки № НОМЕР_1 . По лінії забудови її будинку вглиб відведеної їй ділянки від паркану по АДРЕСА_2 до тильної частини ділянки 3а спільну межу між її домоволодінням та домоволодіння відповідачки було перенесено вздовж орієнтовно на 10,0 м., внаслідок чого відведена їй земельна ділянка зменшилась орієнтовно на 0,0009 м2 та було змінено її конфігурацію. Також позивач вказує, що всупереч її вимог та заперечень, ОСОБА_4 було розпочато будівництво капітального паркану вздовж самовільно зміненої відповідачкою межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Крім того, позивач зазначила, що новий паркан було зведено по стіні належного їй будинку, металоконструкції для закріплення нового паркану вбивалися просто в стіну її будинку, в результаті самовільно перенесеної межі земельних ділянок та зведення самочинного паркану по забудовній межі її будинку, відповідачем порушено вимоги ДБН 79-92, та на теперішній час позивачка взагалі не має доступу до зовнішньої частини належного їй будинку, та крім того відповідач регулярно складає господарське приладдя, ставить автомобіль безпосередньо під вікном спальні позивачки. Також в результаті вказаних дій, відповідачкою було порушено вимоги ПБС та винесено попередження відповідачці щодо необхідності усунення порушення. з вказаного приводу позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів, однак їй було роз`яснено, що розгляд зазначених питань є компетенцією судових органів, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом.
10.03.2017 до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Харківської міської ради, в яких представник зазначив, що відділом самоврядування контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради проведено заходи самоврядного контролю, щодо земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в результаті яких встановлено, що вказані земельні ділянки огородженні та використовуються для експлуатації та обслуговування житлових будинків з надвірними будівлями. Паркан між вказаними домоволодіннями встановлений частково. Право власності або користування земельними ділянками у встановленому законодавством порядку не оформлені. У зв`язку з відсутністю інформації про формування земельних ділянок у відповідності до ст. 79-1 Земельного кодексу України та без проведення комплексу геодезичних робіт встановити точну межу по якій повинен проходити паркан між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 не вбачається можливим. Тому, вирішення вказаного спору , можливо після проведення землевпорядних робіт.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, представник позивача також зазначила, що хоч на земельні ділянки як позивача так і відповідача відсутні документи про право власності земельною ділянкою, однак у будь-якому випадку не можливо відвести земельну ділянку так, щоб у власника будинку не було доступу до однієї з стін власного будинку, та щоб сама стіна була межею між домоволодіннями, таке виділення меж земельної ділянки позбавляє можливості позивачку здійснити навіть ремонт стіни, яка виходить у подвір`я домоволодіння АДРЕСА_4 виходить вікно позивачки та відповідач під ним припарковує свій автомобіль, прогріває його, та всі вихлопні гази йдуть прямо до позивачки у вікно. Також представник позивача зазначила, що в справі тричі призначалась експертиза, однак не можливо було її провести, у зв`язку з тим, що відповідач не надавала доступ до свого домоволодіння, хоча була належним чином повідомлена про явку спеціаліста, та ухвалою суду її було зобов`язано надати доступ, однак вона цього не зробила, у зв`язку з чим, була відсутня можливість провести експертизу.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, довірила представляти свої інтереси адвокату Коротун В.І.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що визначити межі земельних ділянок можливо тільки на підставі висновку експерта.
Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.04.1996 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Право власності на ѕ зазначеного домоволодіння визнано за ОСОБА_1 вищевказаним рішенням суду, таким чином відповідно до рішенням ОСОБА_1 має право власності на весь будинок АДРЕСА_1 .
Матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка площею 400 м2 під будівництво буд. АДРЕСА_1 було виділено батьку ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Кагановичської райради депутатів трудящих № 23 від 29.11.1955 року. (а.с. 8). Управлінням Головного архітектора м. Харкова було узгоджено проект будівництва жилого будинку АДРЕСА_1 та визначено план земельної ділянки, затверджений 11.02.1956 р. (а.с. 11). Відповідно до затвердженого плану вбачається, що забудова земельної ділянки дозволяється тільки по проекту, затвердженого Управлінням Головного архітектора м. Харкова. Відповідно до затвердженого плану вбачається, що межі земельної ділянки становлять 40.20 м зі сторони земельної ділянки ОСОБА_7 , 8.00 м. зі сторони ОСОБА_8 , 40.00 м. зі сторони земельної ділянки ОСОБА_9 , та 12.00 м. зі сторони 1-го Шишківського в`їзду. Тобто, вказаним планом затвердженні межі земельних ділянок наданих у користування та для забудови. Також, з вказаного затвердженого плану вбачається, що межа земельної ділянки зі сторони земельної ділянки ОСОБА_7 яка становить 40.20 м. не співпадає з межею житлового будинку, між межею земельної ділянки та будинком містить простір у вигляді трикутника.
Відповідно до наданих позивачем фотокопій паркану зі сторони буд. АДРЕСА_2 вбачається, що сітко виходить на межу стіни будинку АДРЕСА_1 , що представником відповідача в судовому засіданні не спростовувалось та доказів того, що паркан стоїть якось інакше, ніж зазначено на фото суду не надавав. Таким чином, оскільки будинок позивачки, розташований відповідно до затвердженого плану, що сторонами не оспорюється, то відповідно, паркан домоволодіння АДРЕСА_2 зведено на земельній ділянці позивачки, без її дозволу, при цьому самовільно зведений відповідачкою паркан, перешкоджає позивачці в доступі до стіни свого будинку, що фактично позбавляє її можливості належним чином утримувати свій будинок.
Доказів того, що відповідачка самовільно побудувавши паркан, не порушила меж земельних ділянок, суду не надано.
Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що визначити чи були відповідачкою порушенні межі земельних ділянок можливо тільки за висновком експерта, оскільки в зазначеній цивільній справі неодноразово призначались експертизи та вони не були проведенні, оскільки ОСОБА_5 не надавала доступ спеціалісту, що свідчить про небажання вирішити питання, в той час як самовільно зведений нею паркан перешкоджає позивачці вільно володіти та користуватись своїм майном.
Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.( ч.3 ст. 386 ЦК України).
За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З урахуванням змісту ст. 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Судом встановлено, що права ОСОБА_1 при будівництві ОСОБА_4 капітального паркану вздовж самовільно зміненої межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , були порушені, оскільки вона не може користуватися своїм домоволодінням, розташованого на земельній ділянці, якою вона безстроково користується, а саме здійснювати ремонтні роботи на стіні домоволодіння, зі сторони домоволодіння 5 , що належить відповідачці.
Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України).
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Власник порушеного права може скористатися способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Оскільки позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що самочинне будівництво паркану, який здійснила відповідачка по справі, порушує її права , як власника земельної ділянки, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про визнання незаконним будівництва та знесення паркану, а також відновити земельні ділянки згідно з межами плану відведення земельної ділянки.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 376, 386, 391 суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, визнання споруд самочинними, знесення самочинних споруд задовольнити частково.
Відновити спільні межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно з межами плану відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленими рішенням Виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих № 23 від 29.11.55 та узгодженими Управлінням Головного архітектора м. Харкова 11.02.1956 року частково змінену ОСОБА_5 .
Зобов`язати ОСОБА_4 знести самовільно побудований паркан, побудований нею на земельній ділянці АДРЕСА_1 , з винесенням на 1,8 метрів в бік домоволодіння АДРЕСА_1 за визначену планом відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 , встановленим Рішенням Виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих №23 від 29.11.55 та узгодженим Управлінням Головного Архітектора м. Харкова 11.02.56 р , спільну межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: С.Л. Шаренко