Справа № 283/605/20
Провадження №2/283/28/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2021 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Галицької В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому просила:

1. Визнати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , спільним майном подружжя.

2. Поділити їх спільне майно наступним чином:

- визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 85,8 м2, житловою площею 47,8 м2;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 85,8 м2, житловою площею 47,8 м2;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 31,6 м2, житловою площею 13,0 м2;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 31,6 м2, житловою площею 13,0 м2 (а.с. 3-6).

Пізніше позивач змінила свої позовні вимоги та на даний час просить (а.с. 73-74):

1. Визнати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , спільним майном подружжя.

2. Поділити їх спільне майно наступним чином:

- визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 85,8 м2, житловою площею 47,8 м2;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 31,6 м2, житловою площею 13,0 м2.

3. У разі суттєвої різниці вартості майна зобов`язати відповідного власника, частка якого у спільному майні є більшою, компенсувати її у грошовому еквіваленті. В разі неможливості поділу спірного майна в цілих частинах, визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частці квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 85,8 м2, житловою площею 47,8 м2, і право власності по Ѕ частці квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 31,6 м2, житловою площею 13,0 м2.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 року по 2017 рік. За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 став власником квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 . Оскільки ці квартири відповідач набув в період шлюбу, то вони є спільною сумісною власністю сторін. Однак квартира АДРЕСА_4 є більшою, а тому саме вона повинна бути виділена позивачу, оскільки з нею проживає неповнолітня дитина.

Відповідач і його представник позов визнали частково та пояснили, що сторони в період шлюбу спільно побудували квартиру АДРЕСА_1 , а тому визнають позов в частині визнання цієї квартири спільною сумісною власністю та визнання за позивачем і відповідачем права власності на Ѕ частку цієї квартири за кожним з них. Однак квартира АДРЕСА_2 була подарована відповідачу його матір?ю, а тому не є спільною сумісною власністю. У зв?язку з цим просять відмовити в задоволенні решти частини позовних вимог.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що часткове визнання позову відповідачем суперечить закону та порушує права позивача. За таких обставин суд не може прийняти таке визнання позову та повністю відмовляє в його задоволенні з наступних підстав.

Як вбачається з договору дарування від 07.10.2006 року ОСОБА_5 на праві власності належав будинок АДРЕСА_4 (а.с. 61-63). Даний будинок вона подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . ОСОБА_2 перейшло у власність 70/100 часток будинку, а ОСОБА_6 30/100. План даного будинку на момент дарування відображений в технічному паспорті (а.с. 37-40).

22.09.2001 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 і їм було присвоєне спільне прізвище ОСОБА_8 (а.с. 7). 11.12.2007 року сторони стали батьками дочки ОСОБА_9 (а.с. 12). Рішенням суду від 21.11.2017 року шлюб між сторонами був розірваний, а дочка залишилась проживати з позивачем (а.с. 13).

За час перебування у шлюбі рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради № 367 від 15.11.2006 року відповідачу був наданий дозвіл на розширення житлового будинку АДРЕСА_4 за рахунок двоповерхової житлової прибудови зовнішніми розмірами 7м. х 7,5 м. (а.с. 14). На дану прибудову був розроблений проект (а.с. 21-35) та отриманий дозвіл на виконання будівельних робіт (а.с. 20). Після закінчення будівництва рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради № 327 від 23.12.2009 року відповідачу був наданий дозвіл на здачу прибудови в експлуатацію (а.с. 16), а інспекція державного архітектурно-будівельного контролю видала сертифікат на відповідність прибудови державним будівельним нормам, стандартам та правилам (а.с. 36). Також відповідні зміни були внесені до технічного паспорта на будинок (а.с. 64-67).

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Вищевказані документи свідчать про те, що не дивлячись на здійснену прибудову, будинок АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності.

Згідно із ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі наявності спору про поділ майна, такий спір, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, вирішується судом.

Позивач та відповідач не надали доказів того, що вони уклали договір поділу будинку АДРЕСА_4 , або що зазначений будинок був поділений між ними рішенням суду. Не дивлячись на це, відповідачу 13.05.2010 року буди видані свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17) та на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідачу належить 70/100 часток будинку АДРЕСА_4 з відповідною прибудовою. Даний будинок не поділений на ізольовані помешкання (квартири), які призначені для постійного у них проживання. За таких обставин суд не взмозі вирішити питання про поділ квартир, а тому відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю.

Судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки їй відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 217-270 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. ст. 357, 367, 380, 382 Цивільного кодексу України,-

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складене 30.03.2021 року.

Суддя: А. О. Тимошенко