Провадження № 2/522/4517/21
Справа № 522/5539/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньодністровського національного природного парку третя особа Мінекології та природних ресурсів про поновлення на роботі на стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Нижньодністровського національного природного парку третя особа Мінекології та природних ресурсів про поновлення на роботі на стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 12-О від 04 березня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора - головного природознавця Нижньодністровського національного природного парку, поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Нижньодністровського національного природного парку, стягнути з Нижньодністровського національного природного парку на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 151 344, 25 ( сто п`ятдесят одна тисяча триста сорок чотири гривень 25 копійок та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць і вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача підтверджені належним чином витрати на правову допомогу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звільнив ОСОБА_1 наказом № 12-О від 04 березня 2019 року з посади заступника директора - головного природознавця в Нижньодністровському національному природному парку у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Позивач вказує, що в обґрунтування підстави звільнення відповідач поклав повідомлення позивача у відповідності до статті 49-2 КЗпП України про майбутнє звільнення з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, яким позивачу було запропоновано переведення на посаду заступника директора Парку, з яким позивач ознайомився 29 листопада 2018 року. Позивач вказує, що погодився зайняти запропоновану посаду 13 грудня 2018 року, однак в порушення вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України та ст. 42 КЗпП України, позивача було звільнено 04 березня 2019 року.

У судове засідання позивач та його представник, відповідач та третя особа не з`явились, про дату і час слухання справи повідомлялись належним чином.

За таких обставин судом прийнято рішення розглядати справу у відсутність відповідача та третьої особи, повідомлених про дату і час судового засідання.

Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Позивач подав заяву про розгляд справи без технічної фіксації судового процесу та підтримує свій позов у повному обсязі.

Відповідачем було подано заяву про відкладення судового засідання в зв`язку з хворобою, однак таку саму заяву було подано 11.02.2021 року, та зважаючи на те, що даний спір є трудовим і розглядається вже тривалий час, та зважаючи на необхідність розгляду справи впродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглянути справу за наявності письмового відзиву відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватись процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву. Позивач надав до суду відповідь на відзив, а третя особа надала свої письмові пояснення. Сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі є дата складення повного судового рішення. Датою складення цього рішення є 06.04.2021 року.

Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора - головного природознавця Нижньодністровського національного природного парку відповідно до Наказу № 05-О від 12.01.2016 року.

29 листопада 2018 року Нижньодністровський національний природний парк повідомив ОСОБА_1 про скорочення штату працівників та запропоновано переведення на посаду заступника директора Парку, за погодженням із Мінекології України. 13 грудня 2018 року Парком отримано згоду ОСОБА_1 на переведення на посаду заступника директора Парку.

04 березня 2019 року наказом № 12-О ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора - головного природознавця Нижньодністровського національного природного парку у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідачем порушено порядок звільнення заступника директора - головного природознавця Нижньодністровського національного природного парку, встановлений вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України та ст. 42 КЗпП України, позивачу не було забезпечено його право на переважне залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, як такому що є по-перше, інвалідом 2 групи, по-друге, має тривалий шестирічний безперервний стаж роботи в Парку, та має більш високу кваліфікацію, численні подяки і грамоти, та свідоцтва про проходження курсів підвищення кваліфікації підтверджують цей факт, по-третє, має неповнолітніх дітей.

Всупереч згоді позивача на переведення на посаду заступника директора Парку, відповідач мотивуючи відсутністю відповіді Мінекології стосовно погодження на зайняття ОСОБА_1 посади заступника директора Парку, звільнив позивача з займаної посади. Відповідач не запропонував ОСОБА_1 зайняти іншу посаду, яка не потребувала погодження із Мін природи, посаду начальника Маякського відділення природоохоронного науково-дослідного відділення, заступника начальника Маякського відділення природоохоронного науково-дослідного відділення, посаду начальника Біляївського відділення природоохоронного науково-дослідного відділення, заступника начальника Біляївського відділення природоохоронного науково-дослідного відділення, майстра з охорони природи.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що виконав всі вимоги ч. 2 ст. 40, частини 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного суду викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15, постанові у справі № 501/2316/15-ц від 26 серпня 2020 року (reyestr.court.gov.ua/Rewiew/91186241), постанові від 22.09.2020 року № 161/7196/19 (61-4375св20) (reyestr.court.gov.ua/Rewiew/91753031, постанові у справі № 816/654/17 від 24 липня 2020 року (reyestr.court.gov.ua/Rewiew/90591059.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день вивільнення.

Скорочення штату може бути встановлене шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації. На підставі цього судами може робитись висновок про наявність скорочення.

ОСОБА_1 мав переважне право на залишення на роботі. Аналіз посадової інструкції посади заступника директора - головного природознавця приводить до висновку про недотримання вимог при звільненні ОСОБА_1 з вказаної посади, оскільки звільнення і призначення на посаду заступника директора - головного природознавця згідно п. 1.1 Посадової інструкції проводиться наказом директора Нижньодністровського національного природного парку за узгодженням з Державною службою заповідної справи Мін природи.

Відповідно до наданих суду письмових пояснень третьої особи - Міністерства екології України (Мін природи), а також відповіді від 03.05.2019 року № 1015-181476-19, наданої ОСОБА_1 . Міністерство у звільненні позивача не брало участі, та рішення суду ніяк не вплине на права та обов`язки Міністерства, більш того його звільнення не погоджувалось у Міністерстві всупереч п. 3.7 Положення про Нижньодністровський національний природний парк.

Вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Із урахуванням позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові у справі № 501/2316/15-ц від 26 серпня 2020 року (reyestr.court.gov.ua/Rewiew/91186241), та в якій в тому числі вказується, що правильно визначати період вимушеного прогулу з дня звільнення працівника по день ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Днем звільнення позивача є 04 березня 2019 року. Дата ухвалення рішення 05.04.2021 року. Вирахуванню заробітку під час вимушеного прогулу підлягають 485 робочих дні.

Згідно позиції Верховного Суду України, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі- Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана така виплата. Якщо протягом останніх двох місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих двох місяців працівник не працював, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п. 4 цього Порядку, а саме в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Позивач не з своєї вини, а через те, що його не допускали до роботи, а саме в тому числі весь грудень 2018 року, не працював.

Тому враховуючи це та відповідь Парку від 17.10.2019 року на запит позивача стосовно розміру посадового окладу заступника директора Парку за 2019 рік, вирахували сума, що підлягає стягненню на користь позивача, а саме 6241, 00 ( посадовий оклад заступника директора Парку за 2019 рік)/ 20 днів*485 робочих дні = 151 344, 25 ( сто п`ятдесят одна тисяча триста сорок чотири гривень 25 копійок.

Таким чином, враховуючи той факт, що від дати попередження ОСОБА_1 про скорочення штату 29.11.2018 року до дати звільнення 4 березня 2019 року йому було запропоновано лише одну посаду 29.11.2018 року, на яку він погодився перевестись 13.12.2018 року, а з 13.12.2018 року до дати звільнення ніяких інших пропозицій переведення на вакантні посади, які були наявні, відповідач навіть не намагався зробити, відповідач порушив вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. Також відповідачем не було погоджено звільнення ОСОБА_1 у встановленому Положенням про Нижньодністровський національний природний парк порядок. Відповідачем не враховано високу кваліфікацію та продуктивність праці ОСОБА_1 , інвалідність 2 групи, наявність неповнолітніх на утриманні. Виходячи з посадових інструкцій заступника директора - головного природознавця та заступника директора ці посади потребують ідентичної кваліфікації, знань, мають однаковий набір посадових обов`язків, тому скорочення займаної ОСОБА_1 посади мало формальний характер.

Стосовно розподілу судових витрат, адвокатом позивача надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом Бійц М.Е. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та докази фактичної сплати 10 200 грн. витрат на правову допомогу, а також договір про надання правової допомоги від 15.03.2019 року із зазначенням фіксованої суми гонорару, тому з урахуванням позиції ВСУ від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача 10200 грн. на правову допомогу підлягають задоволенню.

Тому виходячи з вищевикладеного та керуючись ч.1,2 ст. 40, ст. 42, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, ст.ст. 43,44, 137, 141, 264,265ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Нижньодністровського національного природного парку третя особа Мінекології та природних ресурсів про поновлення на роботі на стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 12-О від 04 березня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора - головного природознавця Нижньодністровського національного природного парку.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Нижньодністровського національного природного парку.

Стягнути з Нижньодністровського національного природного парку на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 151 344, 25 ( сто п`ятдесят одна тисяча триста сорок чотири гривень 25 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді заступника директора Нижньодністровського національного природного парку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6241 ( шість тисяч двісті сорок одна) гривня.

Стягнути з Нижньодністровського національного природного парку на користь ОСОБА_1 підтверджені належним чином витрати на правову допомогу у розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя

05.04.2021