ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 713/2364/20

провадження №22-ц/822/350/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Пилип`юка І.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 29 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок.

Зазначало, що відповідачка підписуючи анкету-заяву підтвердила свою згоду на те, що вона разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

29 липня 2008 року відповідачкою також була підписана Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що «з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладом розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена».

На підставі цього, банком було відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 4000 грн.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п3.2,3.3 Договору, на підставі яких відповідачка дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Вказувало, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами та умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до п.2.1.1.2.12, в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна»; 84 % для картки «Універсальна ґолд».

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 15 вересня 2020 року відповідачка має перед банком заборгованість в сумі 15374,52 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 12529,45 грн, в тому числі 20 грн. за поточним тілом кредиту, 12509,45 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2845,07 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставин, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також судові витрати в розмірі 2102 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без № від 29.07.2008 року в сумі 20,00 грн та судовий збір в розмірі 0,20 грн.

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками - відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. В решті рішення залишити без змін.

Посилається на те, що відповідач разом з анкетою-заявою особисто підписав довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені, розмір штрафів, комісії тощо. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків по кредиту.

При цьому зазначає, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами, а тому погодилася з такими умовами кредитування.

Натомість суд першої інстанції відмовляючи у стягненні більшої частини заборгованості за тілом кредиту, не надав жодної оцінки виписці по рахунку, що призвело до безпідставного заниження розміру заборгованості відповідача перед банком.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом

29 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. В анкеті-заяві вказана базова процентна ставка у розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.22).

Банком також надано до позовної заяви Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою 29 липня 2008 року (а.с.23). У вказаній довідці зазначено, базову процентну ставку, розмір пені, штрафів, щомісячного платежу тощо.

Відповідно до укладеного договору банк надав відповідачці ОСОБА_1 кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня травня 2009 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до останнього дня травня 2012 року, №565700 з терміном дії до останнього дня березня 2016 року, № НОМЕР_3 з терміном дії до останнього дня вересня 2018 року, № НОМЕР_4 з терміном дії до останнього дня березня 2019 року, № НОМЕР_5 з терміном дії до останнього дня липня 2022 року (а.с.20).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я ОСОБА_1 , 16 листопада 2017 року їй було збільшено кредитний ліміт до 4000 грн. (а.с.21).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 15 вересня 2020 року відповідачка має перед банком заборгованість в сумі 15374,52 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 12529,45 грн, в тому числі 20 грн. за поточним тілом кредиту, 12509,45 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2845,07 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» не містить підпису відповідачки, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи шляхом підписання анкети-заяви, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість нарахування заборгованості за простроченими відсотками на простроченим тілом кредиту.

Крім того, з огляду на мінливий характер змісту Умов та Тарифів надання послуг, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Апеляційний суд не повністю погоджується із висновком суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи право вимоги розміру і порядку нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, Банк посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою, як на невід`ємні частини спірного договору, у яких визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що у матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме цей Витяг «Тарифів Банку» та з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомлювалася і погоджувалася з ними, підписуючи заяву про одержання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо нарахування відсотків у визначених позивачем порядку та розмірі. Дійшовши правильного висновку про те, що копія Правил та Умов належними доказами бути не можуть, оскільки вони повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, про що також вказано у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд першої інстанції також вірно зауважив на те, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису відповідачки, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, оскільки протилежні висновки суперечили б вимогам про письмову форму договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором , посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду».

Зазначена довідка підписана відповідачкою (а.с.23).

Указана довідка визначає, зокрема, ставки процентів за користування кредитом (3% річних), пені, комісії а також штрафів.

Як вбачається із виписки по картковим рахункам, відповідачка неодноразово здійснювала розрахунки кредитною карткою та погашала заборгованість за простроченим тілом кредиту, а отже і отримувала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної карти відповідачки, баланс станом на дату укладення кредитного договору та всі операції за картою.

Позичальником фактично були отримані та використані кредитні кошти, доказів на повернення яких в добровільному порядку суду не пред`явлено, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, а є таким, що суперечить наявним письмовим доказам.

Проте, апеляційний суд не погоджується з розрахунком позивача, в якому прострочене тіло кредиту зазначено 12509,45 грн, що значно перевищує встановлений банком кредитний ліміт на картковий рахунок в сумі 4000 грн.

Таким чином, оскільки кредитний ліміт, визначений надавачем послуг за анкетою-заявою, де був обмежений розміром 700 грн та, в подальшому, був збільшений до 4000 грн., то саме такий розмір тіла кредиту міг бути використаний боржником згідно заяви-анкети і визначений до стягнення (за цими кредитними відносинами).

Водночас, з виписки по рахунку клієнта ОСОБА_1 апеляційним судом встановлено, що з лютого 2018 року ОСОБА_1 повинна була вносити регулярні платежі за умовами «Оплата частинами». Зокрема у зв`язку з відсутністю на рахунку позичальника власних коштів, банком було списано в рахунок кредитного ліміту: 14.02.18р.- 841,62 грн., 26.02.18р. - 658,15 грн., 14.03.18р. -856,52 грн., 14.04.18.р. -856,52 грн., 14.05.18р. -856,52 грн., всього на загальну суму 4069,33 грн., внаслідок чого розмір фактично отриманих позичальником коштів збільшився на указану суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зокрема пред`являючи позов, банк зазначив, що заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за нарахованою пенею - 0,00 грн., нарахована комісія - 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 0,00 грн.

Як встановлено апеляційним судом, інша заявлена сума тіла кредиту поза кредитним лімітом складається з інших сум, а саме комісії за обслуговування «членський внесок», страхових платежів, відсотків за використання кредитного ліміту, які не містять обґрунтування в тексті позовної заяви та відсутні в прохальній частині позовної заяви як складові заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки.

Таким чином, оскільки вимог щодо стягнення комісії, пені, нарахованих відсотків, страхових платежів тощо банк не пред`являв, включення вказаних сум у загальний розмір заборгованості за тілом кредиту є неправомірним, колегія суддів вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача розмір фактично отриманих коштів в сумі 8049,33 грн. (4069,33 грн. регулярні платежі за умовами «Оплата частинами» + 3980 грн. фактично використаний кредитний ліміт), розрахунок яких підтверджено випискою по рахунку клієнта та розрахунком заборгованості.

Враховуючи вказані обставини, оскаржуване судове рішення у частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8049,33 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2845,07 грн.

Розрахунком заборгованості, наданим банком до суду першої інстанції підтверджено, що заборгованість за простроченими відсотками банком нараховувалася до 31 липня 2020 року за ставкою 84%, з 01 серпня 202 року за ставкою 60% (а.с.11).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині розміру і порядку нарахування відсотків посилався на п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, за якими відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна ґолд».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка ознайомилася зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг щодо нарахування відсотків у вказаному розмірі та що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

Таким чином, банком не доведено правомірність нарахування відсотків в розмірі: 84% та 60%, оскільки такого розміру відсоткової ставки не містить ні анкета-заява, ні довідка про умови кредитування, які підписані відповідачкою, тому судом першої інстанції правомірно у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цієї вимоги. В решті рішення залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при поданні позову, апеляційної скарги у розмірі 5255 грн. підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2751 грн. (розмір заявлених вимог - 15 374,52 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 8049,33 (52,35 %) (5255х 52,35 %) = 2751).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 8049 (вісім тисяч сорок дев`ять) гривень 33 копійки.

В іншій частині заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2751 (дві тисячі сімсот п`ятдесят одну) гривню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 06 квітня 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк