Постанова

Іменем України

31 березня 2021 року

м. Київ

справа № 161/13402/19

провадження № 61-9837св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гриценя Ганна Геннадіївна,

боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року у складі судді Кирилюк В. Ф. та постанову Волинського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Грицені Г. Г. (далі - державний виконавець) про закінчення виконавчого провадження ВП № 51355913 стосовно боржника ОСОБА_2 та на постанову державного виконавця Грицені Г. Г. про закінчення виконавчого провадження ВП № 51356202 щодо боржника ОСОБА_3 .

Скарга обгрунтована тим, що відповідно до виконавчих проваджень від 01 липня 2019 року ВП № 51355913 та ВП № 51356202 боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язано не чинити перешкоди стягувачу ОСОБА_1 у здійсненні права безпечного користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_2 та зобов`язано боржників привести його відповідно до закону та проєктної документації з реконструкції горища.

Державний виконавець не зобов`язала боржників знести за їх рахунок реконструйовану частину горищного приміщення під творчу майстерню та привести його відповідно до закону та проєктної документації з реконструкції горища. 19 листопада 2019 року державний виконавець склала акт огляду реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню про «наявні ознаки ремонтних робіт реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню», на підставі якого 30 листопада 2019 року винесла постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

На підставі висновку експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Трунової Н. Д. від 23 квітня 2019 року № 8903 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчих проваджень.

Стягувач вважає, що державний виконавець передчасно винесла постанову про закінчення виконавчих проваджень.

Просила суд скасувати постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень від 01 липня 2019 року ВП № 51355913, ВП № 51356202, зобов`язати державного виконавця вчинити дії, спрямовані на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року без врахування висновку експерта Трунової Н. Д. від 23 квітня 2019 року № 8903.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, скаргу задоволено частково.

Скасовано постанови державного виконавця від 01 липня 2019 року про закінчення виконавчих проваджень ВП № 51356202, ВП № 51355913 та зобов`язано державного виконавця вчинити виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду.

Задовольнивши скаргу частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державний виконавець не надала суду доказів знесення боржниками за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню та приведення його у відповідність до вимог законодавства та проєктної документації з реконструкції горища.

Оскільки відсутні докази про виконання боржниками першої частини судового рішення про знесення за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_2 , то порушувати перед експертом питання щодо виконання другої частини рішення, а саме: про відповідність здійснених боржниками робіт з приведення у відповідність реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню відповідно до закону та проєктної документації з реконструкції горища є передчасним.

Дії державного виконавця суперечать статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), відповідно до якої виконавець під час здійснення виконавчого провадження може залучити експерта або спеціаліста для з`ясування та роз`яснення питань, що потребують спеціальних знань. Тобто фактичне невиконання боржниками судового рішення не надавало державному виконавцю законних підстав для залучення експерта у зв`язку з відсутністю обставин, для з`ясування та роз`яснення яких були потрібні спеціальні знання.

Також суд першої інстанції зазначив, що частина перша статті 39 Закону містить конкретні та вичерпні підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, фактичне виконання в повному обсязі рішення суду. Ця норма права не передбачає таку підставу для закінчення виконавчого провадження як висновок експерта, на який послалась державний виконавець Гриценя Г. Г. як підставу для закінчення виконавчого провадження.

Відмовивши в частині зобов`язання державного виконавця вчинити дії, спрямовані на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року без врахування висновку експерта Трунової Н. Д. від 23 квітня 2019 року № 8903, суди виходили з того, що він прийнятий після ухвалення судового рішення, крім того, суд не може зобов`язувати державного виконавця враховувати чи не враховувати під час виконання судових рішень висновки експертів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, просив оскаржувані судові рішення в частині задоволених вимог скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з порушенням норм процесуального права.

Суди не взяли до уваги, що представник стягувача пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на постанову і дії державного виконавця.

Передчасними є висновки судів, що державний виконавець не застосував до боржників усіх необхідних заходів примусового виконання рішення суду, не переконалася у здійсненні боржниками дій щодо приведення реконструйованої частини горищного приміщення відповідно до законодавства та проєктної документації, оскільки 16 червня 2016 року та 21 червня 2016 року державний виконавець за невиконання боржниками рішення суду наклала на боржників штраф. Потім неодноразово державний виконавець проводила дії щодо примусового виконання рішення суду, про що складено акти.

Помилковим є висновок судів, що державний виконавець не надала доказів, які б підтвердили знесення боржниками частини горищного приміщення, оскільки відповідно до акта державного виконавця від 19 листопада 2018 року виявлено ознаки ремонтних робіт приміщення.

Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що державний виконавець передчасно призначив експертизу для встановлення відповідності здійснених боржниками робіт з приведення приміщення під творчу майстерню до вимог законодавства, оскільки відповідно до статті 20 Закону для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець має право винести постанову про залучення експерта або спеціаліста для участі у виконавчому провадженні, у зв`язку з чим 30 листопада 2019 року державний виконавець винесла постанову.

Суди дійшли помилкового висновку, що висновок експерта Трунової Н. Д. від 23 квітня 2019 року № 8903 суперечить трьом іншим висновкам, які знаходяться у матеріалах виконавчого провадження.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_1 , поданий через адвоката Хохлова В. О., на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм процесуального права.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що представник стягувача пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на постанову і дії державного виконавця, оскільки суди встановили, що ОСОБА_1 у період з 23 травня 2019 року до 27 серпня 2019 року не перебувала на території України, а тому не могла отримати відправлену державним виконавцем на адресу її реєстрації постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що 16 червня 2016 року та 21 червня 2016 року державний виконавець за невиконання боржниками рішення суду наклала на боржників штраф, потім неодноразово проводила дії щодо примусового виконання рішення суду, про що складено акти, що свідчить про вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду, оскільки постанову про накладення штрафів та подання клопотання про притягнення боржників до кримінальної відповідальності до правоохоронних органів вчиняла у 2017 році головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О.

Суди дійшли правильного висновку, що виявлені державним виконавцем ознаки ремонтних робіт не можна вважати належним виконанням боржниками рішення суду. Крім того, у судовому засіданні 05 листопада 2019 року державний виконавець відповіла на питання представника заявника, що не бачила, що боржники знесли за свій рахунок частину горищного приміщення та додала, що вона не буде зносити власність, що підтверджує відсутність доказів виконання судового рішення.

Суди дійшли обгрунтованого висновку про безпідставне призначення державним виконавцем експерта для участі у виконавчому провадженні, оскільки фактичне невиконання боржниками судового рішення не є причиною для залучення експерта.

Суди правильно зазначили, що висновок експерта Трунової Н. Д. від 23 квітня 2019 року № 8903 суперечить трьом іншим висновкам, які знаходяться у матеріалах виконавчого провадження, оскільки виконаний після ухвалення судового рішення та видачі виконавчого листа.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 червня 2016 року Луцький міськрайонний суд видав виконавчий лист № 161/3278/15-ц, згідно з яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зобов`язано не чинити перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права безпечного користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_2 та зобов`язано привести його відповідно до закону та проєктної документації з реконструкції горища.

За заявою стягувача ОСОБА_1 головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. 06 вересня 2016 року виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 51356202 та ВП № 51355913 щодо боржників ОСОБА_2 і ОСОБА_3

01 липня 2019 року державний виконавець виніс постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону.

У виконавчих провадженнях ВП № 51355913 та ВП № 51356202 наявні: 1) висновок експерта з технічного обстеження будівель і споруд від 19 серпня 2013 року № 18, згідно з яким у порушення вимог Волинського філіалу «НДІ Проектреконструкція» стіна творчої майстерні влаштована не з дерев`яних конструкцій, а з повнотілої керамічної цегли; у порушення вимог технічних умов реконструкція горищного приміщення проведена не над кв. АДРЕСА_2 , а за її межами; у порушення вимог технічних умов та ДБН В.2.2-15-2005 витяжні та димовентиляційні канали виведені не з випуском повітря в атмосферу, а домуровані додаткові невідомі канали, які виведені у горищний простір будинку; при істотних відхиленнях проєктної документації від вимог технічних умов, та державних будівельних норм - ДБН А.2.2-3-2004 та ДБН В.2.2-15-2005, а також при невідповідності проведеної реконструкції горища вказаного будинку до проєкту подальша експлуатація такого будинку та проживання в ньому є небезпечним для жителів цього будинку; 2) висновок Львівського НДІСЕ від 26 грудня 2014 року № 4358 будівельно-технічної експертизи, проведеної за матеріалами кримінального провадження № 0004056, згідно з яким проведена боржниками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 реконструкція горищного приміщення під творчу майстерню над кв. АДРЕСА_2 не відповідає вимогам ДНБ та проєктній документації; 3) висновок проведеної в процесі розгляду цивільної справи № 161/3278/15-ц комісійної судової будівельно-технічної експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ від 19 лютого 2016 року № 8118-8123, згідно з яким виконані боржниками роботи з реконструкції частини горищного приміщення не відповідають проєктним рішенням, листу Волинського філіалу інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» від 09 грудня 1997 року № 130, технічним умовам ЖКП № 3 на завершення реконструкції частини горищного приміщення над кв. АДРЕСА_2 під творчу майстерню; однією із причин виникнення (тріщини на стінах) елементів будівельних конструкцій у кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , є нерівномірне осідання стін від зміни навантажень (в результаті реконструкції частини горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_2 під творчу майстерню з влаштуванням каміну та цегляної стіни у будинку); прослідковується причинний зв`язок між відхиленнями від проєктних рішень, рекомендацій Волинського філіалу інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», технічних умов ЖКП № 3 на завершення реконструкції частини горищного приміщення над кв. АДРЕСА_2 під творчу майстерню та технічним станом всього житлового будинку на АДРЕСА_3 та зокрема кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Рішення Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року у справі 161/3278/15-ц залишене без змін ухвалами Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У серпні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд переглядає оскаржувані судові рішення в частині задоволених вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до вимог цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Задовольнивши скаргу частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки відсутні докази про виконання боржниками першої частини судового рішення про знесення за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню над квартирою АДРЕСА_2 , то порушувати перед експертом питання щодо виконання другої частини рішення, а саме: про відповідність здійснених боржниками робіт з приведення у відповідність реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню відповідно до закону та проєктної документації з реконструкції горища було передчасним.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Суди встановили, що дії державного виконавця суперечать статті 20 Закону, оскільки фактичне невиконання боржниками судового рішення не надавало державному виконавцю законних підстав для залучення експерта у зв`язку з відсутністю обставин, для з`ясування та роз`яснення яких були потрібні спеціальні знання.

Також суд першої інстанції зазначив, що частина перша статті 39 Закону містить конкретні та вичерпні підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, фактичне виконання в повному обсязі рішення суду. Ця норма права не передбачає таку підставу для закінчення виконавчого провадження як висновок експерта, на який послалась державний виконавець Гриценя Г. Г. як підставу для закінчення виконавчого провадження.

Відмовивши в частині зобов`язання державного виконавця вчинити дії, спрямовані на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року без врахування висновку експерта Трунової Н. Д. від 23 квітня 2019 року № 8903, суди виходили з того, що він прийнятий після винесення судового рішення, крім того, суд не може зобов`язувати державного виконавця враховувати чи не враховувати під час виконання судових рішень висновки експертів.

Отже, суди, задовольнивши скаргу частково, дійшли обгрунтованого висновку що державний виконавець не надала суду доказів знесення боржниками за їх рахунок реконструйованої частини горищного приміщення під творчу майстерню та приведення його у відповідність до вимог законодавства та проєктної документації з реконструкції горища, у зв`язку з чим не було підстав для закриття виконавчого провадження, оскільки рішення суду фактично не виконане.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що представник стягувача пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на постанову і дії державного виконавця, оскільки суди встановили, що ОСОБА_1 у період з 23 травня 2019 року до 27 серпня 2019 року не перебувала на території України, а тому не могла отримати відправлену державним виконавцем на її адресу реєстрації постанову про закінчення виконавчого провадження. Адвокат ОСОБА_1 - Хохлов В. О. отримав копії постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01 липня 2019 року у відділі державної виконавчої служби лише 09 серпня 2019 року, а скарги на постанови державного виконавця подав до суду 12 серпня 2019 року.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що 16 червня 2016 року та 21 червня 2016 року державний виконавець за невиконання боржниками рішення суду наклала на боржників штраф, потім неодноразово проводила дії щодо примусового виконання рішення суду, про що складено акти, що свідчить про вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду, оскільки у справі немає доказів вчинення саме державним виконавцем Гриценею Г. Г. заходів примусового виконання рішення суду у справі.

Посилання в касаційній скарзі, що рішення суду виконане, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки суди дійшли правильного висновку, що виявлені державним виконавцем ознаки ремонтних робіт не є належним виконанням боржниками рішення суду.

Суди дійшли обгрунтованого висновку про безпідставне призначення державним виконавцем експерта для участі у виконавчому провадженні, оскільки фактичне невиконання боржниками судового рішення не є підставою для залучення експерта.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що суди безпідставно не взяли до уваги висновок експерта Трунової Н. Д. від 23 квітня 2019 року № 8903, оскільки цей висновок суперечить трьом іншим висновкам, які знаходяться у матеріалах виконавчого провадження, крім того, виконаний після ухвалення судового рішення та видачі виконавчого листа.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Клопотання ОСОБА_3 про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін суд касаційної інстанції відхилив, з огляду на відсутність необхідності заслухати пояснення сторін (статті 43, 402 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко