№ 308/1622/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31.03.2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судового засідання Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Інтеркеш Україна» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №4-14073 від 11.12.2017.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11.12.2017між ТОВ «Інтеркеш Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4-14073, який підписаний у присутності менеджера компанії. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 1000 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 2% від суми кредиту щоденно, що складає 730% річних. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 11.12.2017.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору, кредит був наданий позичальнику строком на 14 календарних днів (дата повернення кредиту 25.12.2017). у будь-якому разі Договір діє до повного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку дії договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору та не припиняє щодення нарахування Кредитором відсотків.

Як зазначено у позовній заяві, відповідач не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Згідно з довідки розрахунку заборгованості станом на 30.01.2020 сума боргу за кредитним договором №4-14073 від 11.12.2017 становить 24 260 грн., з яких борг по тілу кредиту 1000 грн., нараховані відсотки 15 600 грн., нарахована пеня 7660 грн.

Оскільки відповідач на вимоги про погашення заборгованості та належне виконання взятих на себе зобов`язань не реагує, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за кредитним договором №4-14073 від 11.12.2017 у розмірі 24 260 грн., а також суму сплати судового збору у розмірі 2102 грн.

Ухвалою від 23.03.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення та участю осіб.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак 30.03.2021 подала заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення судом не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив.

На підставі наведеного, керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

11.12.2017між ТОВ «Інтеркеш Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4-14073, який підписаний у присутності менеджера компанії. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 1000 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 2% від суми кредиту щоденно, що складає 730% річних. Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи копією кредитного договору ( а. с. 12).

Відповідно до видаткового касового ордеру від 11.12.2017 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у сумі 1000 грн.

У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до умов п. 1.5 кредитного договору №4-14073 від 11.12.2017, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Згідно з п. 1.3,1.7. кредитного договору №4-14073 позичальник повинен сплачувати відсотки за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 2% за календарний день, що становить 730% річних за весь строк користування грошовими коштами, або у грошовому виразі 280 грн.

Пунктом 1.4 договору №4-14073 визначено, що відсотки за користування кредитом нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом та до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за даним договором.

Згідно з п. 1.6 вищезазначеного договору нарахування процентів (відсотків) за договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та не робочих днів включно). Кількість днів у році приймається за 365 днів. Проценти (відсотки) за користування кредитом нараховуються щодня та протягом усього строку користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, п. 6.3 кредитного договору №4-14073 від 11.12.2017 передбачено, що у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків, та/або повернення кредиту не в повному обсязі), позичальник сплачує пеню в розмірі один відсоток за календарний день від суми виданих грошових коштів.

Судом встановлено, що у зв`язку із порушенням умов кредитного договору №4-14073 від 11.12.2017 позивач звертався до ОСОБА_1 із вимогами про виконання кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями повідомлень про наявність несплаченої заборгованості за кредитом та необхідність її повернення. Вказане стверджується листами від 11.06.2019 за Вих. №906600-4/4 та від 20.12.2019 за Вих. №906600-4/4 а с. с. 15-16).

В силу вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

У відповідності до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зі змісту позову слідує, що ОСОБА_1 не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що підтверджується розміром заборгованості, відображеним в наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості станом на 30.01.2020 до кредитного договору №4-14073 від 11.12.2017.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що заборгованість відповідача у зв`язку із невиконаними ним зобов`язанням складає 24 260 грн., з яких по відсотках 15 600 грн.

Судом встановлено, що у кредитному договорі №4-14073 від 11.12.2017 сторони погодили строк кредитування та термін початку та закінчення кредитування, зокрема дата повернення визначена до 25.12.2017.

Щодо строку дії договору, то п.1.2. кредитного договору передбачено, що договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за договором.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Так за умовами кредитного договору №4-14073 від 11.12.2017 сторони погодились, що позичальник повинен сплачувати відсотки за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 2% за календарний день, що становить 730% річних за весь строк користування грошовими коштами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі.

Згідно з вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення заборгованості за відсотками у кредитному договорі №4-14073 від 11.12.2017 (2% за календарний день, що становить 730% річних) підлягає до часткового задоволення в частині заборгованості станом на день закінчення строку кредитування.

Так, згідно з наявною в матеріалах справи довідкою розрахунку заборгованості за кредитним договором №4-14073 від 11.12.2017, а саме із графи «Всього %/пеня» вбачається, що станом на 25.12.2017 згідно з умовами договору ОСОБА_1 нараховані до сплати заборгованість по відсоткам в розмірі 280 грн.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню відсотки на виконання умов кредитного №4-14073 від 11.12.2017 в розмірі 280 грн.

Відповідно до вимог п.6.3. кредитного договору №4-14073 від 11.12.2017 у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків, та/або повернення кредиту не в повному обсязі), позичальник сплачує пеню в розмірі один відсоток за календарний день від суми виданих грошових коштів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч.2 ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону).

Кредитний договір №4-14073 від 11.12.2017 за своїм характером є споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту становить 1000 грн., при цьому позивач ставить вимогу про стягнення з нього пеню в сумі 7660 грн., що значно перевищує суму боргу за простроченим тілом кредиту і є очевидним порушенням принципу добросовісності.

У відповідності до ч.3 ст.551 КК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, судом встановлено, що вимога кредитора про стягнення пені в частині, що значно перевищує заборгованість по простроченому тілу кредиту у зв`язку із порушенням зобов`язання розцінюється судом як зловживання правом, що слугує підставою для часткової відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

А тому суд, з огляду на ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню до 1000 грн., прирівнявши її до суми заборгованості за простроченим тілом кредиту за користування кредитом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 порушено умови взятих на себе кредитних зобов`язань, однак, заборгованість, яка підлягає стягненню за невиконання умов вказаного вище кредитного договору, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на день закінчення строку дії договору, а саме на 30.01.2020 рік, становить 2280 грн., яка складається з наступного: 1000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 280 грн. сума прострочених відсотків по кредиту; 1000 грн. заборгованість по пені.

Згідно з приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2102 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 263-265, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 610-612, 625, 627, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити - частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» на заборгованість за кредитним договором №№4-14073 від 11.12.2017 у сумі 2280 (дві тисячі двісті вісімдесят) гривень 21 коп., яка складається з наступного: 1000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 280 грн. заборгованість за простроченими відсотками по кредиту; 1000 грн. заборгованість по пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» судовий збір в розмірі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривні)

В решті позовних вимог - відмовити.

Учасники судового процесу:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» (код ЄДРПОУ - 39000364, адреса місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Швабська, 17)

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 31.03.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо