РІШЕННЯ

іменем України

26 березня 2021 рокуСправа №451/391/17
Провадження № 2/451/62/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю позивача, представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Парубочої І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехові цивільну справу №451/391/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Радехівського нотаріального округу Львівської області Юрченко Олена Василівна, Департамент ДАБІ у Львівській області, Радехівська міська рада Львівської області та КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на будівельні матеріали,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 20 березня 2017 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Радехівського нотаріального округу Львівської області Юрченко Олена Василівна, Департамент ДАБІ у Львівській області, Бишівська сільська рада Радехівського району Львівської області та КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на будівельні матеріали.

В позовній заяві зазначає, що 27.12.2001 р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 Розжалівською сільською радою Радехівського району було зареєстровано шлюб. Мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2001 р.н. та ОСОБА_6 , 2002 р.н. З часу укладення шлюбу і до сьогодні проживає та зареєстрована з дітьми в АДРЕСА_1 в старому житловому будинку, який разом із господарськими будівлями та спорудами, як члену колгоспного двору, належав на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області 27.11.1987 р. зареєстрованого Червоноградським МБТІ 27.11.1987 р. за № 9, бабі її чоловіка - відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_7 , її дочка, відповідач ОСОБА_2 , яка проживає в м. Сокаль, Львівської області, успадкувала дерев`яний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . 04.02.2016 р. шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 був розірваний рішенням Радехівського районного суду від 04.02.2016 р., проте позивач продовжує проживати та бути зареєстрованою у цьому будинку до сьогодні, оскільки іншого житла у них немає. За час шлюбу, для покращення умов проживання їхньої сім`ї у 2005-2007 р.р. зі згоди баби чоловіка, спільними коштами та працею, позивач з чоловіком самочинно побудували на цьому подвір`ї літню кухню, яку у такий же спосіб, власними коштами в т. ч. отриманими в кредит, та працею, самочинно з 2013 р. почали, з дозволу матері чоловіка, реконструювати цей об`єкт з прибудовою та надбудовою, під новий житловий будинок, стан готовності якого на 21.10.2016 р. становить 78. 41 %. Крім того, протягом 2012 -2013 р.р., ними самочинного було збільшено розміри дерев`яного сараю - хліва за рахунок цегляної прибудови (літера «В» на плані технічного паспорту від 21.10.2016 р), а в 2003 р. був збудований гараж. Успадковуючи після смерті своєї матері ОСОБА_7 , її спадкове майно, відповідач ОСОБА_2 успадкувала згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2011 р. Таким чином, при успадкуванні майна померлої ОСОБА_7 - відповідач ОСОБА_2 не успадковувала незавершене будівництво нового будинку, якого тоді ще не було, а лише успадкувала їхню літню кухню, яка була реконструйована з прибудовою та надбудовою в цей новий житловий будинок незакінчений будівництвом (літера Б-1); господарську будівлю - гараж (літера Н) та збільшений розмірами за рахунок цегляної прибудови сарай-хлів (літера В), а також колодязь з підземною свердловиною («к.»), паркан (№1) та старий житловий будинок (А-1), який вправі була успадкувати. Оскільки вказане вище нерухоме майно є самочинним будівництвом, відповідачу ОСОБА_2 не могло бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.12.2011 р. на таке майно після смерті її матері ОСОБА_7 , до узаконення такого будівництва, а тим більше, що в склад такого спадкового майна ввійшло і майно, яке було збудоване позивачем та чоловіком, хоча і самочинно, в зв`язку з чим вони вправі претендувати на право власності щодо будівельних матеріалів і обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва або ж на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно буде визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщено. Просить постановити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.12.2011 р. видане відповідачу ОСОБА_2 приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу - Юрченко О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2740. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були нею та відповідачем ОСОБА_2 використані при будівництві в АДРЕСА_1 :- незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 74. 2 кв. м. та готовністю 78, 41 %, інвентарною вартістю 129 636 грн. (літера Б-1 на плані), який позивачем та чоловіком був самочинно реконструйований з прибудовою та надбудовою, з літньої кухні, яка також будувалась самочинно, та яку незаконно успадкована ОСОБА_2 , хоч вказана літня кухня не будувалась спадкодавцем ОСОБА_7 і права на її успадкування ОСОБА_2 не мала; - самочинно реконструйованого протягом 2012 - 2013 р. р. із збільшенням розмірів дерев`яного сараю (хліва) за рахунок зробленої ними цегляної прибудови, загальною площею 38, 8 кв. м., інвентарною вартістю 46 232 грн., (літера В на плані); - самочинно побудованої в 2003 р. господарської будівлі (гаража) загальною площею 28, 9 кв.м. інвентарною вартістю 11 793 грн. (літера Н на плані), до будівництва якої спадкодавець не мала відношення, а відтак її також не вправі була успадковувати ОСОБА_2 ; - колодязя з підземною свердловиною (на плані «к.»).

16 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.27 том.2).

Позивач та представник позивача в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Позивач звертала увагу суду на те, що виготовлений новий технічний паспорт, який підтверджує факт покращення збільшення житлових умов. Позивач просила врахувати, що всі надбудови здійснювалися нею та її чоловіком, вона брала для цього кошти у кредит і вкладала їх у будівництво, були квитанції на закупівлю матеріалів, але за спливом часу не може їх знайти. В БТІ відповідачка оформила все на себе. Добудову в житловому будинку в 2013 році. Дозволу на проведення добудов не отримували, будували все самочинно. Коли перебували в шлюбі бабуся ОСОБА_7 надавала їм дозвіл-згоду на будівництво усно, що може підтвердити сусідка ОСОБА_8 . Технічний паспорт виготовила на своє ім`я. Вона не є власником будинку, новий будинок не зареєстрований. Позивач звертала увагу суду, що у 2002 році вони розібрали сарай, тоді зробили фундамент та почали будувати з чоловіком літню кухню, яку добудували та збудували гараж.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , в судовому засіданні проти позову заперечили, додатково пояснили, що позивач не надала суду будь-яких доказів щодо будівлі, а договір кредиту не підтверджує факту витрачення коштів на будинок. Будинок ніколи позивачу не належав, він належить ОСОБА_9 , членом сім`ї якої позивач не була. Відповідач не розуміє на підставі чого позивач звернулася до суду, будь-яке самочинне будівництво не дає підстав для оспорювання свідоцтва про право власності. Просили ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, наголосив, що хлів він ремонтував, копав колодязь і це все відбувалося ще за життя бабусі. В шлюбі з позивачем перебував з 2002 року по 2016 рік. Проживали в хаті бабусі, яка була власником будинку з 1987 року та померла в 2010 році. Відповідачка в 2016 році зверталася до БТІ про реконструкцію і таку не проводила. Будівельні матеріали не купували, технічний паспорт виготовлений на позивача. Просив ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від Радехівської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.191, т.2).

Треті особи приватний нотаріус Радехівського нотаріального округу Львівської області Юрченко Олена Василівна, представники Департаменту ДАБІ у Львівській області та в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.192, т.2).

Представник третьої особи КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» Парубоча І.М. проти позовних вимог заперечила. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, технічній інвентаризації підлягають об`єкти нерухомого майна всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно; матеріали конструктивних елементів та рік побудови будинків, господарських будівель та споруд, вказує замовник. Згідно акту поточних змін, станом на 14.10.2011 року, виявлено, що на земельній ділянці АДРЕСА_1 , побудовано шлакобетонну літню кухню. Заявником ОСОБА_9 заявлений рік будівництва літньої кухні - 1990 р. Відомості надано з матеріалів інвентаризаційної справи на вказане нерухоме майно. Звертала увагу суду на те, що з 1.01.2013 року БТІ втратили повноваження щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Як наслідок, БТІ втратило повноваження щодо внесення змін та скасування реєстрації, яка була проведена до 2013 року. Вказаними повноваженнями з 2013 року наділені державні реєстратори. Крім цього, пояснила, що виданий новий технічний паспорт і в ньому вказані нові заміри. заміри не співпадають (а.с.125, Т.2)

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , разом з нею зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 - чоловік, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дочка (а.с.7, Т1).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб 27 грудня 2001 року, актовий запис №6, відповідно до Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1 від 27.12.2001 року (а.с.30, Т1).

Від спільного подружнього життя у сторін народилися ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до свідоцтв про народження (а.с.31-32, Т1).

ОСОБА_4 та ПАТ «Ренесанс Життя» було укладено кредитний договір від 11.04.2011 року у сумі 5610 грн, строком на 24 місяці з 11.04.2011 року до 10.04.2013 року, які як вказала позивачка брались для здійснення реконструкції з прибудовою та надбудови у житловий будинок кухні (а.с.75-88, Т1).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.8-10, Т1).

Згідно Довідки виданої виконкомом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області №209 від 09.03.2016 року земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 у власність не передавалась (а.с.11, Т1).

Відповідно до повідомлення КП «Червноградське МБТІ» Львівської обласної ради від 13.10.2016 року, в АДРЕСА_1 самовільно проведено реконструкцію з добудовою літньої кухні під житло, будинок літ. «Б-1» та збільшено розміри сараю літ. «В». Самочинно побудовано господарську будівлю з літньою кухнею літ «Н» (а.с.12, Т1).

Як вбачається з Технічного паспорта на незавершений будинок в АДРЕСА_1 , житловий будинок 1915 року будівлі, була проведена реконструкція сараю та господарської будівлі з літньою кухнею в 2013 році (а.с.13-16, Т1).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 2011 року, свідоцтво видано після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем є її дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка проживає в АДРЕСА_2 , спадщина на яку видано свідоцтво складається з дерев`яного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Житловий будинок складається з двох кімнат житловою площею 33,5 кв.м., двох коридорів, кухні, кладови. Загальна площа будинку становить 70,4 кв.м. до будинку належать господарські будівлі, а саме: літня кухня, позначена за планом земельної ділянки літерою «Б» (шлакоблоки), сарай, позначений за планом земельної ділянки літерою «В» (дерево), споруди, позначені за планом земельної ділянки літерою №1,к. (а.с.17, Т1).

Відповідно до відповіді Бишівської сільської ради від 27.02.107 року №33 земельна ділянка не приватизована та дозвіл на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 сільською радою не видавався (а.с.19, Т1).

Житловий будинок в АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_9 , відповідно до Витягу про державну реєстрацію «Червоноградського МБТІ» від 29.03.2012 року (а.с.20, Т1).

Станом на 15.04.1991 року членом господарського двору в с. Ордів була ОСОБА_7 , відповідно до даних погосподарської книги №2 Бишівської сільської ради с. Ордів (а.с.23-26, Т1).

Відповідно до земельнокадастрової книги в с. Бишів Радехівського району Львівської області ОСОБА_7 було виділено 0,54 га землі (а.с.27-29, Т1).

Як вбачається із копій інвентаризаційної та реєстраційної справи на будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 на праві свідоцтва про право особистої власності на основі рішення Радехівського райвиконкому №239 від 19.11.1987 року належить житловий будинок, який був колгоспним двором, головою та членом якого була ОСОБА_7 . ОСОБА_9 успадкувала вказаний житловий будинок 5.12.2011 року. Площа успадкованого житлового будинку 70,4 кв.м., згідно експлікації та поверхового плану (а.с.121,121 зворот, т.1).

Станом на 13.10.2016 року господарські будівлі та споруди були реконструйовані, а саме проведено реконструкцію з добудовою літньої кухні під житловий будинок, відповідно до Акту поточних змін (а.с.139,т.1).

Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.10.2011 року ОСОБА_7 належав на праві власності дерев`яний житловий будинок площею 33,5 кв.м., літня кухня, сарай, споруди, загальна площа 70,4 кв.м. та житловою площею 33,5 кв.м., загальна вартість 38,707 грн (а.а.149, т.1).

Згідно копії спадкової справи №40/10 14 квітня 2010 року ОСОБА_9 звернулася із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 (а.с.173,174, Т1).

На підставі проведення позапланової перевірки головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Лесишаком І.М., було видано припис №861/17-пз про зупинення підготовчих та будівельних робіт ОСОБА_9 було здійснено виконання будівельних робіт з реконструкції господарської будівлі (літньої кухні) під житловий будинок в АДРЕСА_1 без отриманого у встановленому законодавством порядку будівельного паспорту та права на виконання будівельних робіт, станом на час перевірки замовником виконано наступні будівельні роботи, влаштовано фундамент лінійними розмірами 4.00х6.00 м., вимуровано стіни, влаштовано дерев`яні конструкції даху та покрівлю з метало профілю (а.с.242-243, Т1).

На підставі вказаного припису на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №861/17-пз від 01.08.2017 року (а.с.244-246, Т1) та постанову про адміністративне правопорушення від 15.08.2017 року (а.с.247-249, Т1).

ОСОБА_4 зверталася до органів державної влади стосовно неправомірних дій представника посадової особи ДАБІ, під час складання припису, оскільки вказує, що не ОСОБА_9 є особою, яка почала самочинне будівництво за адресою АДРЕСА_1 , а позивачка - ОСОБА_4 та її колишній чоловік ОСОБА_2 (а.с.251-252, Т1).

Земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :03:001:0128, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) зареєстрована за ОСОБА_9 на підставі рішення Бишівської сільської ради №172 від 05.02.2018 року, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.43 т.2).

Як вбачається із відповіді Червоноградського МБТІ, згідно акту поточних змін, станом на 14.10.2011 року, виявлено, що на земельній ділянці АДРЕСА_1 , було побудовано шлакобетонну літню кухню, заявник ОСОБА_9 , заявила про рік побудови - 1990 р. відомості надано з матеріалів інвентаризаційної справи на вказане нерухоме майно (а.с.125 т.2).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Позивачка у позовній заяві покликається на те, що літня кухня, яка включена до свідоцтва про право на спадщину є самочинно побудована, тому ОСОБА_9 не могло бути видане свідоцтво про право на спадщину, оскільки на самочинне будівництво право власності, згідно закону не виникає, проте таке твердження спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами та нормами права, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

В даному випадку із досліджених в судовому засіданні документів, судом встановлено, що відповідно до Витягу рішення виконкому Радехівської районної Ради народних депутатів Львівської області №239 від 19.11.1987 року, вбачається, що на час видачі свідоцтва про право власності на будинок, ОСОБА_7 мала право на житловий будинок - А-1, сарай - Б, сарай - В, і дві огорожі №1, №2 (а.с.118,120,123 зворот, Т1), де немає позначки «літня кухня», отже на час реєстрації 27 листопада 1987 року Червоноградським МБТІ права власності на домоволодіння ОСОБА_7 не належала «літня кухня», а дерев`яний сарай з позначкою «Б» 10,5 кв.м., та дерев`яний сарай з позначкою «В» 29,8 кв.м.

Як вбачається із оцінювального акту на господарські будівлі та споруди на підставі інвентаризаційної справи від 27.10.2011 року, на місці сараю літ «Б», була збудована літня кухня площею, 35 м.кв. (а.с.128, 128 зворот, Т1), 1990 року побудови.

Згідно дослідженої відповіді «Червоноградського МБТІ», вбачається, що при проведенні технічної інвентаризації в АДРЕСА_1 , згідно акту поточних змін, станом на 14.10.2011 року, виявлено побудовану літню кухню. Відповідач - ОСОБА_9 заявила про рік будівництва - 1990 р., з наведеного випливає, що відбулася зміна господарських будівель з «сараю» на «літню кухню» (а.с.125 т.2).

У п.4 Інструкції від 31.01.1966 р. Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, вказано, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна реєструвати окремо від жилого будинку.

Відповідно до Пункту 3.2 Розділу 3 Наказу ДЕРЖАВНОГО КОМІТЕТУ БУДІВНИЦТВА, АРХІТЕКТУРИ ТА ЖИТЛОВОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ N 127 від 24.05.2001 р. «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (чинної на час оформлення свідоцтва про право на спадщину) Не належать до самочинного будівництва: зміна призначення господарських будівель.

Відповідно до абзацу 5 Розділу 2 вказаної вище Інструкції до об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації, належать: Господарські будівлі (сараї (хліви), гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, сміттєзбірники тощо). Отже із аналізу наведеної інструкції, та досліджених матеріалів справи вбачається зміна господарської будівлі «сараю», під літерою «Б» в технічному паспорті, на «літню кухню», під літерою «Б», оскільки вказані об`єкти є господарськими будівлями, які не належать до самочинного будівництва, та час побудови якої 1990 рік (до 05.08.1992 року), такий об`єкт не вимагають введення в експлуатацію, а реєстрація власності проводиться на підставі технічного паспорта.

Із наведеного вбачається, що «Червоноградським МБТІ» було зареєстровано право власності на господарські будівлі, зокрема спірну літню кухню, проте як досліджено із відповіді (а.с.125 т.2) переобладнання господарської будівлі із «сарай» на «літню кухню» було виявлено під час інвентаризації 14.10.2011 року, а заявником про час будівлі 1990 рік, була спадкоємець - ОСОБА_9 , проте із досліджених на час можливого будівництва 1990 року літньої кухні, не потрібно було дозвільних документів на переобладнання господарської будівлі, та введення такої в експлуатацію, проте на підставі Технічного паспорта внести відомості про права власності на переобладнану господарську будівлю могла тільки власник будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , з чого можна зробити висновок про неправомірне внесення літньої кухні до об`єктів права власності, згідно Витягу (а.с.149,Т1), на підставі наданого технічного паспорта не забудовником - спадкодавцем ОСОБА_7 , як єдиним правомірним заявником про таку реєстрацію, а спадкоємцем ОСОБА_9 .

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції 03.03.2004 р. N 20/5 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882 Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинної на час оформлення спадкових прав), а саме п. 216 вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності.

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що за спадкодавцем ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на житловий будинок, який складався, зокрема із: житловий будинок (літера за планом земельної ділянки) «А-1», літня кухня - «Б», сарай - «В», споруда №1 (а.с.181,Т1), таким чином Нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій не було включено до свідоцтва майна, яке б не належало спадкодавцю - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент відкриття спадщини, відповідно до Витягу (а.с. 149), отже суд відмовляє ОСОБА_4 у позовній вимозі про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2011 року, яке видане відповідачу ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу - Юрченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2740.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Сторони в судовому засіданні не оспорюють факт самочинного будівництва, а саме: незавершеного будівництвом житлового будинку загальною площею 74. 2 кв. м. та готовністю 78, 41 %, (літера Б-1 на плані), який позивачем та чоловіком був самочинно реконструйований з прибудовою та надбудовою, з літньої кухні; самочинно реконструйованого протягом 2012 - 2013 р. р. із збільшенням розмірів дерев`яного сараю (хліва) за рахунок зробленої ними цегляної прибудови, загальною площею 38, 8 кв. м., (літера В на плані); самочинно побудованої в 2003 р. господарської будівлі (гаража) загальною площею 28, 9 кв.м. (літера Н на плані), - колодязя з підземною свердловиною (на плані «к.»).

Судом не встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі самочинно без дозволу на будівельні роботи та належно затвердженого проекту збудували житловий будинок, самочинно реконстуйований з літньої кухні, гараж, сарай з цегляною прибудовою.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), проте прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 61-44133св18.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

За змістом абзаців 1, 2 частини першої статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Відповідно до частини другої 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Згідно із частиною першою статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Верховний суд у своїй Постанові 06 травня 2020 року справа № 722/823/17-ц провадження № 61-45361св18 вказав, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За наведеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на будівельні матеріали, у самочинному будівництві.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд залишає судові витрати на стороні позивача.

Керуючись ст.ст.2,12-15,81,82, 89, 141,206, 258-259,263-265,315 ЦПК України, ст.ст.331,346,350,351,364,367,376,876,877,879, 881, 1301,1233,1234 ЦК України та ст.60 СК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Радехівського нотаріального округу Львівської області Юрченко Олена Василівна, Департамент ДАБІ у Львівській області, Радехівська міськра рада Львівської області та КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на будівельні матеріали - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 31 березня 2021 року.