справа № 367/5983/16-ц
головуючий у суді І інстанціїМерзлий Л.В.
провадження № 22-ц/824/4814/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 рокум. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії і повідомлення державного виконавця Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Жук Тетяни Анатоліївни, державного виконавця і як виконуючого обов`язки начальника Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Нижник Тетяни Володимирівни на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Жук Тетяна Анатоліївна Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, державний виконавець Нижник Тетяна Володимирівна і як виконуючий обов`язки начальника Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, в якій просила визнати протиправними дії виконуючої обов`язки начальника Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Нижик Т.В. із повернення (направлення) із супровідним листом від 14 червня 2016 року про забезпечення позову по справі № 367/5983/16-ц разом із повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, винесеним 14 червня 2017 року державним виконавцем Жук Т.А. Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, і її бездіяльність щодо протиправного повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14 червня 2017 року державного виконавця Жук Т.А. з підстав відсутності в ухвалі дати народження боржника, щодо протиправної дії державного виконавця і щодо її протиправної бездіяльності відносно її обов`язку використати права на отримання у відповідних установах даних про дату народження боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 року скаргу ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_1 , суб`єкти оскарження: державний виконавець Жук Тетяна Анатоліївна Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, державний виконавець Нижник Тетяна Володимирівна і як виконуючий обов`язки начальника Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області на дії/бездіяльність органу примусового виконання повернено заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду.

Зазначає, що нормами Розділу VII ЦПК України не передбачено підстав та порядку повернення без розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця. Частина четверта статті 183 ЦПК України не передбачає можливості повернення без розгляду скарги. Зазначена норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті. Судом першої інстанції порушено права заявника, передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Також, посилається на відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

Суд першої інстанції повертаючи заявнику скаргу на дії державного виконавця застосував до спірних правовідносин вимоги статті 183 ЦПК України, яка не регулює спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції помилково застосував до спірних процесуальних правовідносин вимоги частини другої статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України, які не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що у суду першої інстанції підстав для повернення заяви саме з наведених у оскаржуваній ухвалі підстав не було, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження вирішення питання на предмет прийняття її до розгляду судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2021 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба