ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1805/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Каліушка Ф.А.;

при секретарі Постаноговій І.О.;

за участю:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)

не з`явилась;

представник позивача (відповідача за зустрічним позовом)

не з`явився;

відповідач (позивач за зустрічним позовом)

не з`явився;

представник відповідача (позивача за зустрічним позовом)

не з`явився;

третя особа не з`явилась;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним та поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та визнання майна особистою приватною власністю -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач за первісним позовом) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_3 , відповідач за первісним позовом), в якому просила суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) (а.с. 158-159, т. 2):

1)визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що набута під час шлюбу та здійснити її розподіл на спільну часткову власність по 1/2 частки кожному із співвласників;

2)визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 гаражний бокс під № НОМЕР_1 , перший ряд, друга черга, який розташований в ГБК «Будівельник», за адресою: АДРЕСА_2 , що набутий під час шлюбу та здійснити його розподіл на спільну часткову власність по 1/2 частки кожному із співвласників;

3)визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майнові права на однокімнатну квартиру в «ЖК Оберіг» номер секції 2, поверх 5, номер 214, попередня площа 41,85 кв.м, набуті згідно свідоцтва № С632202/2017/-1 від 23.08.2018 про участь у фонді фінансування будівництва виду А та договору про відступлення майнових прав № М63-2202/2017/-1 від 23.08.2018 та здійснити розподіл цих майнових прав на спільну часткову власність по 1/2 частки кожному із співвласників;

4)визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові кошти, які знаходилися на банківських рахунках ОСОБА_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», розміщених як вклади та нараховані на них відсотки в загальній сумі - 125 820,00 грн та кошти, що були отримані ОСОБА_3 на карткові рахунки в ПАТ «КБ «ПриватБанк» в сумі - 250 621,68 грн, а також кошти в АТ «Банк Південний», розміщені як вклади та нараховані на них відсотки в загальній сумі - 54 364,86 грн, які були набуті під час шлюбу, а також використані ОСОБА_3 до 11.03.2019 (фактичного розірвання шлюбу) всупереч інтересам сім`ї та здійснити їх розподіл з виплатою компенсації ОСОБА_1 в розмірі 1/2 їх частини, що складає - 215 403,27 грн.

5)визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заробітну плату в Приватному акціонерному товаристві «Асфальтобетонний завод» в розмірі 881 360,25 грн, яка була сплачена під час шлюбу, а також використана ОСОБА_3 до 11.03.2019 (фактичного розірвання шлюбу) всупереч інтересам сім`ї та здійснити її розподіл з виплатою компенсації ОСОБА_1 в розмірі 1/2 її частини, що складає - 440 680,13 грн;

6)визнати удаваним та недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 12.07.2017 № 8044/2017/536868, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ;

7)визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки Kia Soul, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ; VIN: НОМЕР_3 та здійснити його розподіл на спільну частку власність по 1/2 частки кожному із співвласників;

8)визнати спільним зобов`язанням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суму боргу в розмірі - 25 283,66 грн, згідно рахунку-повідомлення від 09.05.2020 КП «ГІОЦ» щодо оплати за комунальні послуги мешканців квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_3 половину зазначеної суми, необхідної для погашення боргу та половину суми на виконання поточних фінансових зобов`язань за житлово-комунальні послуги;

9)судові витрати понесені ОСОБА_1 до звернення в суд та під час розгляду справи покласти на ОСОБА_3 у повному обсязі з наданням п`ятиденного строку ОСОБА_1 на подання доказів щодо остаточного розміру судових витрат з моменту ухвалення судового рішення в даній справі.

Позовна заява мотивована наступним. Сторони перебували у шлюбі з 12.10.1994. Шлюб розірвано рішенням суду від 05.02.2019 (набрало законної сили 11.03.2019). Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільно майна. Все заявлене майно набуто в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу у рівних частках (по 1/2). Позивач вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля є удаваним, оскільки: вона не знала про цей договір та не давала згоду на його укладання, він був укладений фактично безоплатно, автомобіль залишився у повному володіння та користуванні ОСОБА_3 , хоча зареєстрований на сестру ОСОБА_3 , оплата за договором не проводилась (ст. 235 ЦК України). Вона вважає, що ОСОБА_3 аналогічно автомобілю, має намір без її відома здійснити оформлення майнових прав № М63-3303/2017/-1 від 23.08.2018 виключно на себе, тому переконана в необхідності визнати зазначені майнові права спільною сумісною власністю з подальшим поділом по 1/2 частки кожному. Протягом 2017-2019 років ОСОБА_3 приховував від неї свої доходи та кошти на банківських рахунках, використовував їх на власний розсуд без її відома всупереч інтересам сім`ї, як правило на забаганки - ОСОБА_4 . Також підлягає поділу сума отриманих та накопичених грошових коштів ОСОБА_3 , оскільки вони є об`єктом права спільною сумісною власністю подружжя. Сторони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тому комунальні витрати повинні нести порівну.

Ухвалою суду від 29.08.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки квартира на АДРЕСА_3 є його особистою приватною власністю, оскільки позивач жодних вкладень за договором не зробила, кошти були подаровані йому батьком, його особисті, та кредитні. Гаражний бокс є його особистою приватною власністю, оскільки побудований за особисті кошти його батька. Він заперечує щодо заявлено позивачем розміру судових витрат.

Ухвалою суду від 31.10.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа).

Ухвалами суду від 31.10.2019 витребувано докази з Головного управління ДФС у м. Києві, Приватного акціонерного товариства «Асфальтобетонний завод», Міністерства внутрішніх справ України, Територіального сервісного центру МВС у м. Києві № 8044, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У вересні 2020 року третя особа - ОСОБА_3 , подала письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 , обґрунтовуючи це тим, що договір купівлі-продажу автомобіля Kia Soul відповідає встановленим законом вимогам, та відсутні підстави для визнання договору недійсним, він не є удаваним, оскільки настали юридичні наслідки - вона є власником автомобіля, та не було мети приховати іншу угоду. Для придбання автомобіля відповідач за первісним позовом взяв гроші у неї в борг, потім повернув. Під час шлюбу відповідач за первісним позовом брав у неї тричі в борг гроші. Оскільки у подружжя не було коштів для того, щоб повернути їй борг, було вирішено в якості погашення заборгованості продати їй автомобіль, тому відповідач за первісним позовом готівкою отримав всього 1 000 доларів США. Так як вона не мала посвідчення водія, страховий поліс був оформлений на відповідача за первісним позовом. До моменту коли вона отримала посвідчення водія, ним користувалося подружжя, тому позивач за первісним позовом знала про продаж автомобіля.

У жовтні 2020 року відповідач за первісним позовом подав додатково пояснення з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в яких просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 , оскільки заявлені кошти позивачем за первісним позовом, які вона просить компенсувати, було витрачено ним в інтересах сім`ї під час офіційного перебування у шлюбі. Відсутні підстави для розподілу суми комунальних платежів.

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому просив суд (з урахуванням уточнених зустрічних позовних вимог) (а.с. 42-43, т. 3):

1)визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована в Київській області, Броварський район, Семиполківська сільська рада (державний акт про право власності на земельну ділянку ЯЙ № 444489);

2)визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га, що розташована на території Колонщинської сільської ради, кадастровий номер :05:042:0193 (державний акт на право приватної власності на землю від 25.12.1995, зареєстровано в книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 295);

3)визнати за ОСОБА_3 право власності на: холодильник Hitachi - 8 000 грн, холодильник Vestfrost 07/2016 року випуску вартістю 9 169,1 грн, морозильну камеру Liebherr - 6 000 грн, морозильну камеру Vestfrost 08.2013 року випуску вартістю 5 464,86 грн, пральну машину LG - 5 000 грн, телевізор Philips 8/2016 року вартістю 13 998 грн, мікрохвильову піч Sumsung 9/2017 року випуску вартістю 2 699 грн;

4)визнати за ОСОБА_3 право власності на 57/100 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,30 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серія НОМЕР_4 від 23.11.2000;

5)визнати право приватної власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме: гаражний бокс № НОМЕР_1 , перший ряд, друга черга, який розташований в ГБК «Будівельник», за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 38,60 кв.м;

6)стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4 367,50 грн, за платіж за майнові права на однокімнатну кватиру в «ЖК Оберіг» номер секції 2, поверх 5, номер 214, попередня площа 41,85 кв.м;

7)судові витрати стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Зустрічний позов мотивований наступним. Заявлене ним майно в п. 1-4 у зустрічному позові набуте під час перебування у шлюбі. А гаражний бокс є його особистою приватною власністю, оскільки усі будівельні роботи, оплата всіх платежів за послуги, членські внески здійснював його батько - ОСОБА_5 . В грудні 1993 ОСОБА_5 дарує автомобіль ГАЗ 2401 ОСОБА_3 . Крім цього, будучи власником автомобіля ОСОБА_3 пише заяву керівництву ВАТ «ЗЗБВ-5» з проханням включити в члени гаражно-будівельного кооперативу «Будівельник». В наступному керівництво ВАТ «ЗЗБВ-5» звертається з проханням до Мінської РДА у м. Києві з прохання про включення в члени гаражно-будівельного кооперативу «Будівельник» своїх співробітників. Розпорядженням представника президента від 02.12.1994 ОСОБА_3 включений в члени гаражно-будівельного кооперативу «Будівельник» як власник автомобіля. Заява про вступ у члени гаражно-будівельного кооперативу «Будівельник» ОСОБА_3 була написана до 14.08.1994, тобто за два місяці до шлюбу. Він отримав доступ до гаража у 2001 році (через рік після смерті батька) та в подальшому йому видано свідоцтво про право власності (спочатку будівництво, потім узаконено будівництво, а потім отримано право власності). Тому гаражний бокс був побудований до укладання шлюбу та фактично був успадкований ним. Оплата молодіжного кредиту в період з 01.01.2004 по 22.12.2006 була проведена з його особистих коштів в сумі 6 237 грн, що є 6,08 кв.м від загальної площі 90,06 кв.м, тобто 7 %. Право власності на земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 ОСОБА_1 з 2004 року ніде не працювала, а тому його заробітна плата була фактично єдиним доходом сім`ї та засобом для її нормального існування та ведення спільного господарства, саме за його заробітну плату вони проживали, придбали спільне майно, їздили у подорожі та оплачували комунальні послуги. Рішенням суду у справі № 753/13650/18 встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю з березня 2018 року. 23.08.2018 він з особистих приватних коштів сплатив платіж за майнові права на квартиру в «ЖК Оберіг» на суму 8 735,00 грн, тому, якщо договір укладено в інтересах сім`ї половину цієї суми необхідно стягнути з ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 16.11.2020 прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна та визнання майна особистою приватною власністю, об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

У грудні 2020 року позивач за первісним позовом подав відзив на зустрічний позов, в якому просила відмовити у його задоволені. Обґрунтувала тим, що земельні ділянки були об`єктом приватизації, тому є особистою її приватною власністю, майно заявлене в п. 3 зустрічного позову придбане за спільні кошти сторін, пільги щодо кредитної угоди були отримані завдяки наявності сім`ї у складі чотирьох осіб, право власності та гаражний бокс та сплата пайового внеску була здійснена під час шлюбу, в касових ордерах № 1391 та 1392 не вказано, що кошти сплачені за майнові права за квартиру в ЖК «Оберіг».

У січні 2021 року відповідач за первісним позовом подав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких вказав, що земельні ділянки були набуті у період шлюбу не в дар, і не в порядку спадкування, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою суду від 27.01.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У березні 2021 року позивач за первісним позовом подала заперечення на відповідь ОСОБА_3 на відзив ОСОБА_1 , в якому вказала, що земельні ділянки є особистою приватною її власністю, відсутні докази наявності та придбання майна заявлених в п. 3 зустрічного позову, безпідставно відповідач просить про 57 % квартири, батько відповідача за первісним позовом вже володів гаражним боксом, тому не міг двічі отримати гаражний бокс, а будівництво гаражного боксу здійснювалося за рахунок фондів ВАТ «ЗЗБВ-5» де сторони спільно працювали.

13.07.2021 року в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

28.10.2021 в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

В судове засідання 07.12.2021 учасники справи не прибули, про день час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник позивача за первісним позовом подав заяву про розгляд справи без сторони позивача за первісним позовом.

Представник відповідача за первісним позовом подав заяву про розгляд справи без сторони відповідача за первісним позовом, та зазначив, що докази понесення судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення в даній справі.

Третя особа подала заяву про розгляд справи без її участі.

Сторони подали письмові промови в судових дебатах, відповідно до яких:

-представник позивача за первісним позовом просив повністю задовольнити первісний позов, та повністю відмовити у задоволені зустрічного позову, вказав, що докази понесення судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення в даній справі. Пославшись на обставини вказані в заявах позивача за первісним позовом по суті справи, та вказавши, що витрачення на участь у ФФБ саме накопичених за 23 роки спільного проживання в період шлюбу сторонами грошових коштів в готівковій формі, що підтверджується відсутністю проведення банківських операцій на вказані цілі з рахунків відповідача за первісним позовом, не було необхідності отримання позик від третьої особи в 2017 році; недійсним договір про продаж спірного автомобіля, відповідно до ст. 228 ЦК України, удаваний, оскільки сторони діяли недобросовісно, та автомобіль проданий без згоди позивача за первісним позовом; земельні ділянки є особистою приватною власністю позивача за первісним позовом.

-відповідач за первісним позовом просив відмовити у задоволенні первісного позову, та задовольнити зустрічний позов, пояснивши, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - визнає спільною сумісною власністю позивача та відповідача, проте її поділ необхідно здійснити так: 56,67 % (або 56 цілих 67/100 часток) квартири за ним, та 43,44 % (або 43 цілих 33/100 часток) за позивачем за первісним позовом; вимоги п. 4,5 первісного позову повністю спростовуються розрахунками відповідача за первісним позовом; гаражний бокс заявлений в п. 2 первісного позову є його особистою приватною власністю; вимога 6 первісного позову - відповідачем за первісним позовом надано розрахунки доходів сім`ї в період з 01.01.2016 по 01.04.2018 якими підтверджується вимушений продаж даної спірної автівки для отримання коштів, направлених на придбання спільної однокімнатної квартири в ЖК «Оберіг»; вимогу 8 первісного позову - частково визнає, розподіл повинен бути розподілений відповідно до часток власності; земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя; на підставі ст. 544 ЦК України з позивача за первісним позовом на його користь необхідно стягнути 50 % платежу за майнові права;

-третя особа вказала, що просить відмовити у задоволені п. 6,7 вимог первісного позову, оскільки чинним законодавством не передбачено одночасне визнання договору удаваним та недійсним.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із стст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.10.1994 ОСОБА_3 та ОСОБА_16 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с. 7, т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2019 у справі №753/13650/18, яке набрало законної сили 11.03.2019, шлюб розірвано (а.с. 9, т.1).

В судовому засіданні, допитані свідки суду показали:

-свідок ОСОБА_6 суду показала, що заяву на отриманні гаражного кооперативу відповідач написав коли сторони проживали разом без зареєстрованого шлюбу, в 2016 році вона дізналася, що відносини між сторонами дуже погіршилися;

-свідок ОСОБА_7 суду показала, що п`ять років назад стосунки між сторонами погіршилися, та вони як батьки допомагали позивачу за первісним позовом коштами;

-свідок ОСОБА_3 (третя особа) суду показала, що її батько побудував гараж для відповідача за первісним позовом, переписав свою машину, і після цього відповідачу за первісним позовом виділили гараж в кооперативі, в 2010 році вона достроково розірвала договір депозиту для того, щоб відповідач за первісним позовом здійснив покупку автомобіля, вона неодноразово позичала кошти відповідачу за первісним позовом, та він їй завжди їх повертав, кошти він позивач для внесу коштів на рахунок для придбання квартири, для будівництва гаража наймалась спецбригада, посвідчення водія вона отримала в 2010 році, перереєстрація автомобіля відбулась за договором купівлі продажу, автомобіль у фактичне володіння вона отримала і розпоряджається ним, але коли відповідачу за первісним позовом потрібно він завжди її може взяти, сторони фактично проживали за кошти відповідача за первісним позовом, машину вона давала сторонам для поїздки на море;

-свідок ОСОБА_8 суду показала, що після погіршення між сторонами позивач за первісним позовом потребувала допомоги як матеріально так і морально, про поїздки на море після розірвання шлюбу вона чула одного разу;

-свідок ОСОБА_9 суду показала, що автомобілем відповідач за первісним позовом користується дуже часто, усі комунальні послуги сплачує позивач за первісним позовом, оплату за консьєржа позивач за первісним позовом вносить їй особисто на руки;

-свідок ОСОБА_10 суду показав, що з відповідачем за первісним позовом він є сусідом по гаражам, гараж будував батьком відповідача за первісним позовом самостійно за свої кошти;

-свідок ОСОБА_11 суду показала, що їй відомо, що сторони позичали у третьої особи гроші;

-свідок ОСОБА_12 , суду показала, що сторони позичали гроші у третьої особи, до кінця 2017 року між сторонами були стосунки, 21.08.2010, сторони проживали за кошти відповідача за первісним позовом, позивач за первісним позовом ніде не працювала до 40-ка років;

-свідок ОСОБА_13 суду показав, що йому відомо, що вони давали гроші відповідачу за первісним позовом;

-свідок ОСОБА_4 суду показала, що з відповідачем за первісним позовом перебуває у дружніх відносинах, він їй ніколи матеріально не допомагав, вона брала у кредит телефон з погашенням якого їй допомагав відповідач за первісним позовом, після розлучення в неї був скрутний матеріальний стан;

-свідок ОСОБА_14 суду показала, що гараж будувався до укладання шлюбу, відповідач за первісним позовом брав гроші у неї для придбання автомобіля;

-свідок ОСОБА_15 суду показав, що земля видавалася для будівництва гаража, його будував батько відповідача за первісним позовом.

За правилом статті 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

За загальним змістом ст. 57 СК України визначено перелік підстав за яких майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_4 від 22.11.2000, квартира жилою площею 47,20 кв.м, загальною 90,30 кв.м належить ОСОБА_3 (а.с. 10, т.1).

Квартира придбана за інвестиційною угодою № 03 про інвестування житлового будівництва від 10.07.2000, при якій укладалася кредитна угода з наданням пільг враховуючи склад сім`ї (а.с. 11, т. 1).

Сторони визнають, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Вказана квартира підлягає поділу в рівних частках, оскільки відповідачем не доведено, що потрібно відійти від принципу рівності часток, оскільки кредитна угода була укладена в період шлюбу та пільгами враховуючи склад сім`ї.

Щодо гаражного боксу під № НОМЕР_1 , перший ряд, друга черга, який розташований в ГБК «Будівельник», за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 19.02.1999, гаражний бокс належить ОСОБА_3 (а.с. 131-132, т. 1).

Вказана гараж підлягає поділу в рівних частках, оскільки відповідачем не доведено, що гаражний бокс є його особистою приватною власністю, оскільки жодних доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. А покази свідків спростовуються дослідженими судом письмовими доказами, зокрема сплатою пайового внеску та отриманням свідоцтва про право власності на гаражний бокс саме під час шлюбних відносин.

Щодо майнових прав на однокімнатну квартиру в «ЖК Оберіг» номер секції 2, поверх 5, номер 214, попередня площа 41,85 кв.м, набуті згідно свідоцтва № С632202/2017/-1 від 23.08.2018 про участь у фонді фінансування будівництва виду А та договору про відступлення майнових прав № М63-2202/2017/-1 від 23.08.2018.

Право на ці майнові права відповідно до свідоцтва № С632202/2017/-1 від 23.08.2018 за договором про участь у ФФБ № 63-2202/2017-1 від 22.02.2017 мають: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 89, т.1). Сума коштів - 573 735,00 грн.

Договір про участь у ФФБ № 63-2202/2017-1 від 22.02.2017 укладений коли сторони перебували у шлюбі, підтримували сімейно-шлюбні відносини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, жили однією сім`єю, тому вони є спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу в рівних частках, оскільки доказів іншого відповідачем за первісним позовом суду не надано.

Щодо вимог: про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошових коштів, які знаходилися на банківських рахунках ОСОБА_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», розміщених як вклади та нараховані на них відсотки в загальній сумі - 125 820,00 грн.; коштів, що були отримані ОСОБА_3 на карткові рахунки в ПАТ «КБ «ПриватБанк» в сумі - 250 621,68 грн, а також коштів в АТ «Банк Південний» розміщені як вклади та нараховані на них відсотки в загальній сумі - 54 364,86 грн, які були набуті під час шлюбу, а також використаних ОСОБА_3 до 11.03.2019 (фактичного розірвання шлюбу) їх розподіл з виплатою компенсації ОСОБА_1 в розмірі 1/2 їх частини, що складає - 215 403,27 грн.; а також вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заробітної плати в Приватному акціонерному товаристві «Асфальтобетонний завод» в розмірі 881 360,25 грн, яка була сплачена під час шлюбу, а також використана ОСОБА_3 до 11.03.2019 (фактичного розірвання шлюбу) та здійснити її розподіл з виплатою компенсації ОСОБА_1 в розмірі 1/2 її частини, що складає - 440 680,13 грн.

Позивачем за первісним позовом не доведено та не надано жодного доказу того, що гроші були використані відповідачем за первісним позовом всупереч інтересам сім`ї, а відтак заявлені вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки повністю спростовані відповідачем за первісним позовом та показами свідків.

Щодо вимоги про визнання удаваним та недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 12.07.2017 № 8044/2017/536868, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 та щодо вимоги про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобілю марки Kia Soul, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ; VIN: НОМЕР_3 та здійснення його розподілу по 1/2 частки кожному із співвласників.

Вказаний автомобіль належить ОСОБА_3 на підставі оспорюваного позивачем за первісним позовом договору купівлі-продажу.

Автомобіль був придбаний та відчужений у період шлюбу сторін.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 8044/2017/536868 від 12.07.2017, ОСОБА_3 (продавець) продає ОСОБА_3 (покупцю) автомобіль марки Kia Soul, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 за 166 196,25 грн.

Відповідач за первісним позовом мав перед ОСОБА_3 до продажу автомобіля (2010 та 2017 роки) боргові зобов`язання (а.с. 183, 206, 207 т.2).

Судом з показань свідків встановлено, що позивач за первісним позовом знала про продаж автомобіля, та що гроші за його отримання були витрачені в період шлюбу (покриття боргів перед третьою особою та внески за майнові права за квартиру).

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.) Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено обставин та не надано жодного доказу щодо недійсності та удаваності спірного договору, викладені під час розгляду справи її твердження ґрунтуються лише на припущеннях та спростовуються матеріалами справи. Також, оскільки транспортний засіб було відчужено та у нього наразі новий власник, який набув відповідних прав під час шлюбу сторін, автомобіль зараз не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу.

Щодо вимог про визнання спільним зобов`язанням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суму боргу в розмірі - 25 283,66 грн, згідно рахунку-повідомлення від 09.05.2020 КП «ГІОЦ» щодо оплати за комунальні послуги мешканців квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_3 половину зазначеної суми, необхідної для погашення боргу та половину суми на виконання поточних фінансових зобов`язань за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до рахунку-повідомлення за квітень 2020 року від 09.05.2020, заборгованість за комунальні послуги по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 становить 25 283,66 грн.

Аналіз норм законодавства дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

З заяв по суті справи судом встановлено, що відповідач за первісним позовом не має на меті ухилятися від сплати комунальних послуг, предметом даного спору є поділ майна, а не регресна вимога до боржника щодо не утримання майна, також позивачем за первісним позовом не доведено, що відповідач за первісним позовом ухиляється від сплати комунальних послуг. Відтак підстави для задоволення позовних вимог у заявленій частині відсутні.

Щодо вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована в Київській області, Броварський район, Семиполківська сільська рада (державний акт про право власності на земельну ділянку ЯЙ № 444489) та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га, що розташована на території Колонщинської сільської ради, кадастровий номер :05:042:0193 (державний акт на право приватної власності на землю від 25.12.1995, зареєстровано в книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 295).

Позивач за первісним позовом отримала державний акт на право приватної власності на землю площею 0,06 га, що розташована на території Колонщинської сільської ради, 25.12.1995, дана земля передана їй для ведення садівництва, на підставі рішення Колонщинської сільської Ради народних депутатів від 14.04.1994 № 12 (а.с. 92, т.3). кадастровий номер :05:042:0193 присвоєно в 2008 році.

Тобто рішення було прийнятно до укладання шлюбу сторін.

Позивач за первісним позовом отримала державний акт Серія ЯЙ № 444489 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована в Київській області, Броварський район, Семиполківська сільська рада 28.12.2012, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, на підставі розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 2020 від 07.12.2012 (а.с. 94, т.3).

Дане рішення було прийнятно в момент перебування сторін у шлюбі.

При вирішення питання щодо вказаних вище земельних ділянок, суд керується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2710цс15, згідно якої відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, та ст. 57 СК України, ст. 81, 116 ЗК України та постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7, отже земельні ділянки одержані ОСОБА_1 в приватну власність шляхом приватизації, є її особистою приватною власністю, а тому поділу не підлягають.

Щодо вимог про визнання за ОСОБА_3 право власності на: холодильник Hitachi - 8000 грн, холодильник Vestfrost 07/2016 року випуску вартістю 9 169,1 грн, морозильну камеру Liebherr - 6 000 грн, морозильну камеру Vestfrost 08.2013 року випуску вартістю 5 464,86 грн, пральну машину LG - 5 000 грн, телевізор Philips 8/2016 року вартістю 13 998 грн, мікрохвильову піч Sumsung 9/2017 року випуску вартістю 2 699 грн.

Суд, з урахуванням встановлених обставин, відмовляє у задоволенні цієї вимоги, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність цього майна на час розгляду справи, а також його вартість, яка не може відповідати первинній вартості за яке майно було придбано.

Вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 4 367,50 грн. за проведений ним платіж за майнові права на однокімнатну кватиру в «ЖК Оберіг» номер секції 2, поверх 5, номер 214, попередня площа 41,85 кв.м., також не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до копії квитанції до прибудинкового касового ордеру від 23.08.2018 ОСОБА_3 сплатив 8 735,00 грн, призначення платежу: кошти за дорученням № 035 від 23.08.2018 для внесення на рахунок ФФБ, без ПДВ., а з касових ордерів встановлено, що кошти сплачені за послуги повіреного, тобто позивачем за зустрічним позовом не доведено призначення цього платежу саме за перераховані ним кошти за майнові права на квартиру.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до часткового задоволення, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом суд відмовляє.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 6 068,47 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1-13, 17, 18, 76 - 82, 89, 141, 223, 230, 258, 259, 263-265, 268, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним та поділ майна - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) у порядку поділу майна подружжя за кожним по 1/2 частині квартири АДРЕСА_4 .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 гаражний бокс під № НОМЕР_1 , перший ряд, друга черга, який розташований в ГБК «Будівельник» за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) у порядку поділу майна подружжя за кожним по 1/2 частині гаражного боксу під АДРЕСА_5 .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнові права на однокімнатну квартиру в «ЖК Оберіг», номер секції 2, поверх 5, номер 214, попередня площа 41,85 кв.м, набутих згідно Свідоцтва №С632202/2017/-1 від 23.08.2018 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А та договору про відступлення майнових прав №М63-2202/2017/-1 від 23.08.2018 року.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) у порядку поділу майна подружжя за кожним по 1/2 частині майнових прав на однокімнатну квартиру в «ЖК Оберіг», номер секції 2, поверх 5, номер 214, попередня площа 41,85 кв.м, набутих згідно Свідоцтва №С632202/2017/-1 від 23.08.2018 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А та договору про відступлення майнових прав №М63-2202/2017/-1 від 23.08.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 6 068,47 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та визнання майна особистою приватною власністю - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.