ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3128/21 Справа № 444/7865/12 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіальна громада міста в особі Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року, яке постановлено суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до Криворізької міської територіальної громади в особі виконавчого комітет Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який він успадкував за заповітом, однак у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини не звернувся та не отримав свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.1ч.1 ст. 549 ЦК України у редакції 1963 року ОСОБА_5 вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини, як такий що постійно проживав у зазначеному будинку, утримував його.

Просили суд визнати належність житлового будинку АДРЕСА_1 їхньому батькові ОСОБА_5 у порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_6 , визнати право на спадкування після смерті батька ОСОБА_5 у рівних частках ОСОБА_3 -1/3 частка, ОСОБА_2 - 1/3 частка. Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/3 частину жилого будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2013 року задоволено клопотання ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Першої криворізької державної нотаріальної контори про визнання факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння спільним майном подружжя, визнання права власності на частки у домоволодінні з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Криворізької міської територіальної громади в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради, про визнання права на спадкування.

02 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненою позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом, визнання факту набуття права власності на домоволодіння визнання права власності на 1/3 частки вартості домоволодінні в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1995 року вона перебувала з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, вони проживали разом, однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . За часи проживання з померим ОСОБА_5 , батьками покійного чоловіка були зроблені добудови та перебудови будинку. Житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в розмірі 1/2 частини. Інша 1/2 частина належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на лікуванні в Криворізькій центральній районній лікарні, ОСОБА_6 склала заповіт на все своє майно на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помирає. Після її смерті син ОСОБА_5 залишився проживати за вказаною адресою. Оскільки, ОСОБА_5 вважав, що наявності заповіту та факту його проживання в спірному домоволодінні достатньо для прийняття спадщини, тому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради, Першої криворізької державної нотаріальної контори про визнання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: Перша криворізька державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради, про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом, визнання факту набуття права власності на домоволодіння, визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено повністю.

Визнано факт прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_5 після смерті його матері ОСОБА_6 .

Визнано факт набуття за життя права власності на домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 право власності на одну третю частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 право власності на одну третю частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 право власності на одну третю частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на одну третю частину вартості домоволодіння у відповідності до експертної оцінки домоволодіння в розмірі 22700 грн за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання за ОСОБА_2 права власності одну третю частину вартості домоволодіння у відповідності до експертної оцінки домоволодіння в розмірі 22700 грн за адресою: АДРЕСА_1 та про визнання за ОСОБА_3 права власності на одну третю частину вартості домоволодіння у відповідності до експертної оцінки домоволодіння в розмірі 22700 грн за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року та додаткове рішення від 18 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року та додаткове рішення від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року скасовано справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

27 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненою позовною заявою та після неодноразового уточнення позовних вимог в останній редакції від24.10.2017 року посилаючись на те, що за час їх спільного проживання з померлим ОСОБА_5 у зв`язку з виниклою необхідністю вона протягом 2002-2004 років виконала будівельно-ремонтні роботи. Таким чином, внаслідок грошових затрат вартість нерухомого майна збільшилась більше, ніж у два рази, а тому, позивач вважає домоволодіння спільним сумісним майном подружжя, в якому її частка становить 1/2 частину. Крім того, вона до теперішнього часу проживає у домоволодінні та продовжує його утримувати. просила суд визнати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , як дружини; визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року первісну позовну заяву ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради, Першої криворізької державної нотаріальної контори про визнання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, - залишено без розгляду.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого рогу від 11 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади міста в особі Криворізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 право власності на 1/3 частку домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, у вигляді судового збору, у розмірі 38,23 грн з кожної.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги що, на день смерті своєї матері ОСОБА_6 , ОСОБА_5 разом із спадкодавцем не проживав, та відповідно до норм Цивільного кодексу УРСР 1963 року не може вважатись таким, що фактично прийняв спадщину, а відтак належний його матері будинок АДРЕСА_1 не міг бути об`єктом спадкування після смерті самого ОСОБА_5 , оскільки він не набув права на спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 та не набув права власності на спадкове майно.

Крім того, суд фактично поділив спадщину між спадкоємцями, не встановивши належним чином належність спадкового майна спадкодавцеві, вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 , яка про поділ спадкового майна між спадкоємцями у позові не просила.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема позивач заначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що вартість майна збільшилась за рахунок вкладення особистих коштів саме ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_5 неодноразово перебував у місцях позбавлення волі і з 2001 року, після звільнення, ніде не працював, а тому відповідно до ч.1 ст. 62 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити, заперечувала проти доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та просила її залишити без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що померлий ОСОБА_5 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (том 1 а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про народження відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є доньками ОСОБА_5 (том 1а.с. 7,8)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону від 26 вересня 1977 року виданого першої Криворізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_6 прийняла у спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (том 1 а.с.17,18).

Відповідно до свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 26 вересня 1977 року, виданого першої Криворізькою державною нотаріальною конторою Філенко В.Є. належить 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 (том 1 а.с.19).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт від 13 січня 1991 року відповідно до якого заповідала усе своє майно сину ОСОБА_5 (том 1 а.с.124). Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_5 за життя належним чином не оформив право власності на вищевказане домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла (том 1 а.с.121).

27 липня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено шлюб зареєтрований відділом РАЦС Центрально-міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу про що зроблено запис в реєстрі за № 325 (том а.с. 137)

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер (том 1 а.с. 174)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки квартального комітету №37 виконкому Центрально-Міської районної у місті ради та наданих актів позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1995 року (а.с. 138-140)

Позивач по справі ОСОБА_1 та відповідачі : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звертались до Першої криворізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (том 2 а.с. 78, 84, 88)

Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 20.12.2011 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ( том2 а.с. 93

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не мають обов`язкової частки у спадщині у зв`язку з чим вищевказане домоволодіння має бути поділене в рівних частинах, а саме: по 1/3 частці, між всіма спадкоємцями першої черги за законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до копії заповіту від 13 січня 1991 року ОСОБА_6 заповідала усе своє майно сину ОСОБА_5 (том 1 а.с.124). Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_5 за життя належним чином не оформив право власності на вищевказане домоволодіння.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс набрав чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до п.4 цих положень ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася, але належним чином не оформлена спадкоємцями до 01 січня 2004 року, до правил спадкування в цій частині слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР від 1963 року.

Відповідно до ст. 526, 529 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідомо, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином, відповідно до вимог законодавства ОСОБА_5 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як убачається з копії свідоцтва про одруження ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_1 27 липня 2001 року (том 1 а.с.137).

Згідно з копіями свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є доньками ОСОБА_5 (том 1 а.с.7,8).

Заповіт спадкодавцем не складався. На час відкриття спадщини осіб, які мають обов`язкову частку у спадщині відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, не встановлено.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (том 2 а.с. 78, 84, 88).

Відповідно до ст.. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Тобто спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 є донька - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_1 , й кожній з них має належати у рівних частинах по 1/3 частині домоволодіння АДРЕСА_1 .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що спірне домоволодіння відповідно до ч.1 ст. 62 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вартість якого збільшилась за рахунок вкладення особистих коштів саме ОСОБА_1 , у зв`язку з чим її частка становить 1/2 частину спірного домоволодіння, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

При цьому, під трудовими затратами розуміється особиста або спільна трудова діяльність подружжя, спрямована на ремонт майна, здійснення його добудови, переробки тощо, що призвело до істотного збільшення вартості майна.

Грошові ж затрати передбачають внесення особистих та (або) спільних коштів, що спрямоване на поліпшення майна. При цьому, необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на дане майно є наявність «істотного збільшення його у вартості».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №23/17 (том 4, а.с. 106-132) доля вартості робіт по ремонту і реконструкції домоволодіння АДРЕСА_1 складає 14,7%.

Належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про істотне збільшення вартості спірного домоволодіння, позивачем не надано, домоволодіння АДРЕСА_1 померлий ОСОБА_5 фактично успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6 а тому дане домоволодіння є спадковим майном та не може бути визнане спільним сумісним майном подружжя і як наслідком визнання за позивачем права власності на 1/2 частину домоволодіння, як дружини померлого.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 разом із спадкодавцем не проживав, та відповідно до норм Цивільного кодексу УРСР 1963 року не може вважатись таким, що фактично прийняв спадщину, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказаний факт підтверджується актами, затвердженими головою квартального комітету №37, відомостями з домової книги (том 1 а.с. 140, 141-142), а також листом Центрально-Міського РВ у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області (том 1 а.с. 92), а тому він вважається таким, що прийняв спадщину.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в оскаржуваній частині, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вище наведених обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування судового рішення - відсутні, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: