Справа №173/2237/20
Провадження №2/173/240/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача адвоката Таргонія В.М.

представника відповідача - Боголіп Ю.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокатське об`єднання «Автопоміч» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2020 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , представник позивача, адвокатське об`єднання «Автопоміч», з позовом про відшкодування моральної шкоди відповідача АТ«Українська залізниця»

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадженні з викликом сторін на 10.02.2021 року.

10.02.2021 року розгляд справи відкладений в зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції до 31.03.2021 року.

12.02.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

31.02.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь на відшкодування спричиненої моральної шкоди суму 200 000.00 грн.,

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 18.03.2020 року ОСОБА_2 , керуючи вантажним електропотягом № 3711 сполучення «Кам`янське Верхівцеве», наближаючись до залізничної станції «Верхньодніпровськ» у сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм загинув.

18.03.2020 року за фактом цієї події були внесені відомості до ЄРДР за № 0000214 та розпочате досудове розслідування.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть ОСОБА_3 ,, настала від наїзду потягом. Інших тілесних ушкоджень у нього на тілі не було виявлено. також не було виявлено етилового спирту в крові.

Постановою слідчого Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.08.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000214 було закрите.

Отже між наїздом на ОСОБА_3 , та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок

Потяг, який здійснив наїзд на ОСОБА_3 , перебуває на балансі виробничого підрозділу локомотивне депо «Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується листом АТ «Укрзалізниця», від 25.08.2020 року за вих. № Ц-4-80/2692-20.

Машиніст вказаного потягу, який керував ним в момент наїзду, перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», що підтверджується довідкою № ТЧК-209/141 від 30.07.2020 року.

В результаті наїзду на її батька та його смерті , їй спричинена моральна шкода, оскільки вона втратила близьку людину. Її та загиблого батька об`єднував спільний побут, раніше в неї померла мати, тому спричинену їй шкоду оцінює в 200 000.00 грн., що й стало підставою звернення до суду

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись н те що вини машиніста не встановлено. Кримінальне провадження за даним випадком закрите. Крім того потерпілий переходив залізничну колію в невстановленому місці. Тому відповідно до положень ст. 1193 ч. 2 просить зменшити розмір відшкодування та вважає, що позивачка не довела, що спричинена їй моральна шкода саме в такому розмірі.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. .

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні 18.03.2020 року ОСОБА_2 , керуючи вантажним електропотягом № 3711 сполучення «Кам`янське Верхівцеве», наближаючись до залізничної станції «Верхньодніпровськ» у сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, за 150 м., побачив лежачого на пішохідному переході та залізничній колії чоловіка, яким виявився ОСОБА_3 , який подавав ознаки життя, після чого машиніст ОСОБА_2 , застосував екстрене гальмування, але в силу обставин, які не залежали від його волі, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , від чого миттєво настала смерть ОСОБА_3

18.03.2020 року за фактом цієї події були внесені відомості до ЄРДР за № 0000214 та розпочате досудове розслідування.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть ОСОБА_3 ,, настала від наїзду потягом. Інших тілесних ушкоджень у нього на тілі не було виявлено, також не було виявлено етилового спирту в крові.

Постановою слідчого Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.08.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000214 було закрите, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За наведених вище обставин та з досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що між наїздом на ОСОБА_3 , та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок

Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що в результаті наїзду на її батька та його смерті, їй спричинена моральна шкода, оскільки вона втратила близьку людину. Її та загиблого батька об`єднував спільний побут, раніше в неї померла мати, тому вона залишилась без близьких для неї людей. Спричинену їй шкоду оцінює в 200 000.00 грн., враховуючи глибину, характер та тривалість страждань, невідворотність понесеної втрати та з урахуванням зусиль, які необхідно докласти для відновлення морального стану

Вирішуючи питання про відшкодування позивачці, спричиненої моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України - Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки електропотяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини.

Також судом встановлено, що потяг, який здійснив наїзд на ОСОБА_3 , перебуває на балансі виробничого підрозділу локомотивне депо «Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується листом АТ «Укрзалізниця», від 25.08.2020 року за вих. № Ц-4-80/2692-20.

Машиніст вказаного потягу, який керував ним в момент наїзду, перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця»,що підтверджується довідкою № ТЧК-209/141 від 30.07.2020 року.

Тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

На підставі вищевказаного судом встановлено, що позивачка наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її батька, яка сталася внаслідок наїзду на нього електропотягу.

Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права ( справи Войтенко проти України, Науменко проти України.)

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що в результаті наїзду електропотягу на батька позивача, що мало наслідком спричинення йому смерті, позивачці була спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для неї людини .

З постанови про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2020 року вбачається, що наїзд на ОСОБА_3 ,. був здійснений на пішохідному переході, тобто у відведеному місці.

Проте з цієї ж постанови, з пояснень ОСОБА_1 , вбачається що у загиблого ОСОБА_3 , була порушена хода, оскільки у нього був мікроінсульт. В зв`язку з чим суд приходить до висновку, що потерпілий маючи відповідне захворювання, знаючи про небезпечність переходу через залізничні колії, належним чином не впевнився у безпеці такого переходу. тому суд приходить до висновку. що певна частини вина у випадку, який стався є і в діях потерпілого.

З чого суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачкою, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 100 000.00 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди .

Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачці моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 000.00 грн., оскільки згідно ЗУ «Про судовий збір позивачка звільнена від сплати судового збору.

Представником позивача заявлене клопотання про надання ним протягом 5-ти днів доказів на підтвердження понесених судових витрат по наданню правої допомоги, дана заява приймається судом та питання про її вирішення буде розглянуте шляхом ухвалення додаткового рішення, при своєчасному наданні зазначених доказів.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокатське об`єднання «Автопоміч» до Акціонерного товариства Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із Акціонерного товариства «Українська залізниця» ( юридична адреса: 03680 м. Київ, вул.. Єжи Гедройця, 5 03680, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , 100 000.00 (сто тисяч) грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства Українська залізниця»( юридична адреса: 03680 м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5 03680, ) судовий збір на користь держави в сумі по 1000.00 (одну тисячу) грн.

Надати представникові позивача строк протягом п`яти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення щодо надання доказів про розмір понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05.04.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 07.04.2021 року

Дата набрання законної сили: 06.05.2021 року