Справа № 202/560/19
Провадження № 2/202/62/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним, в якому зазначила, що її батьку ОСОБА_8 на праві приватної власності належало нежиле приміщення загальною площею 40,4 кв. м.: кафетерій приміщення № 3 поз. 1-6, ганок з навісом літ. «а», на першому поверсі житлового будинку літ. А-14 за адресою: АДРЕСА_1 .

18.05.2018 року її батька було госпіталізовано до Комунального закладу «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради та йому був установлений діагноз: множинна мієлома (С90.0) з ураженням кісткового мозку, кісток скелету, нирок, анемія, тромбоцитопенія, хронічна ниркова недостатність.

Після виписки 19.06.2018 року батько потребував стороннього догляду, практично не рухався, що підтверджує його тяжкий фізичний стан.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_8 помер.

Під час звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини було з`ясовано, що на підставі договору дарування нерухомого майна, посвідченого 07.06.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1022, власником нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_7 .

Таким чином, у період, коли її батько перебував на лікуванні та знаходився в тяжкому стані, був укладений договір дарування нерухомого майна.

На думку позивача, договір дарування нерухомого майна, посвідчений 07.06.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. за № 1022, укладений із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат».

Вважає, що, маючи тяжку хворобу та потребу у грошових коштах на лікування, батько не міг подарувати нерухомість.

Отже, посилаючись на те, що ОСОБА_8 особисто не підписував та не мав наміру укладати договір дарування нерухомого майна внаслідок свого тяжкого фізичного та матеріального стану, такий договір є недійсним.

За цих підстав позивач просила визнати недійсним договір дарування нерухомого майна, посвідчений 07.06.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 1022.

В подальшому позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог.

Позивач зазначила, що оспорюваний нею договір дарування був укладений ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. 05.06.2018 за реєстровим №5575.

Відповідно до цієї довіреності ОСОБА_8 нібито уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатися (продавати) належним йому нежилим приміщенням № 3 кафетерію, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме продати зазначене нерухоме майно, підписати договір купівлі-продажу, попередній договір у разі необхідності, отримати гроші за продаж, а також подарувати дане приміщення ОСОБА_7 , підписати договір дарування на умовах за розсудом представника.

Позивач вважає, що зазначена довіреність є недійсною в частині надання ОСОБА_6 права подарувати нерухоме майно ОСОБА_7 , оскільки 18.05.2018 року її батька ОСОБА_8 було госпіталізовано та він проходив курс лікування до 19.06.2018 року включно.

Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 9960 від 19.06.2018 року ОСОБА_8 був госпіталізований у тяжкому стані з метою уточнення діагнозу множинної мієломи. Діагноз підтверджено результатами мієлограми, імуноелетрофореза білків сироватки крові, результатами КТ. Проведено курс VD терапії в сукупності з супровідною терапією. Стан і самопочуття дещо покращилися, підвищилися показники рівня Hb, ep, знизився рівень креатиніну, зменшився прояв больового синдрому, проте пацієнт потребує стороннього догляду, фактично не рухається.

Таким чином, 05.06.2018 року ОСОБА_8 знаходився в тяжкому стані, а тому не мав фізичної змоги особисто ознайомитися з повним текстом довіреності, прочитавши її зміст від початку до кінця.

У зв`язку з цим нотаріусом було розпочато читання текстів довіреностей вголос, після нетривалого читання ОСОБА_8 перервав нотаріуса й попрохав надати йому зазначені документи на підпис, оскільки через шалені болі в нього не було фізичних сил сидіти та слухати текст довіреності до кінця. ОСОБА_8 підписав довіреність, не знаючи її повного змісту та обсягу прав, якими він наділив ОСОБА_6 .

Відзначає, що згідно з частиною 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, відповідно пункту 3, 6 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, перед підписанням документа нотаріус зобов`язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Позивач вважає, що приватним нотаріусом Щетіловою О.В. не було дотримано вимог чинного законодавства України, зокрема не встановлено дійсного наміру ОСОБА_8 , направленого саме на надання повноважень щодо дарування нерухомого майна ОСОБА_7 , не ознайомлено ОСОБА_8 з повним текстом довіреності, обсягом прав, яким було наділено ОСОБА_6 .

Отже, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просила визнати недійсною довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. 05.06.2018 за реєстровим № 5575 у частині надання ОСОБА_8 права ОСОБА_6 подарувати нежиле приміщення № 3 кафетерію, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , підписати договір дарування ОСОБА_7 , підписати договір дарування на умовах на розсуд представника, а також визнати недійсним договір дарування нежилого приміщення № 3 кафетерію, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Михайлець К.О. 07.06.2018 року за реєстровим № 1022, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2019 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.

Крім того, ухвалою суду від 30 січня 2019 року за заявою позивача були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням та розпорядженням нерухомим майном - нежитловим приміщенням кафетерію загальною площею 40,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Під час підготовчого провадження відповідачем ОСОБА_7 був поданий відзив на позов, в якому зазначено, що 07 червня 2018 року між ним і ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., був укладений договір дарування нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К.О.

Відповідно до зазначеного договору дарування дарувальник передав безоплатно йому у власність нежиле приміщення кафетерію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, а договір даруванням нежилого приміщення таким, що укладений і посвідчений з дотриманням норм чинного законодавства України.

Відповідачем ОСОБА_7 було відзначено, що довгі роки вони підтримували з ОСОБА_8 дружні відносини та разом працювали.

Під час перебування в лікарні 05 червня 2018 року ОСОБА_8 було надано на його ім`я довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., відповідно до якої він мав право представляти його інтереси з питань, пов`язаних із захистом його прав та представництвом у взаємовідносинах, що виникли чи будуть виникати у нього як учасника/засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІВЕСТ».

Звертає увагу, що згідно з наданою позивачем до позовної заяви випискою № 9960 з медичної картки стаціонарного ОСОБА_8 свідомість хворого є ясною, рівень свідомості 15 балів (що є найвищім балом оцінки свідомості людини за шкалою Глазго).

Стверджує, що ОСОБА_8 діяв вільно та відповідно до своєї внутрішньої волі. Договір дарування був укладений із дотриманням вимог щодо його форми та порядку посвідчення.

В наданій позивачем до позову медичній документації не міститься висновку щодо наявності у дарувальника психічного або іншого захворювання, внаслідок якого він не міг би розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору дарування. ОСОБА_8 ніколи не знаходився на обліку в психіатричних диспансерах, а також стосовно нього не було винесено судових рішень про обмеження дієздатності або визнання недієздатним.

У зв`язку з наведеним відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Крім того, в своїх додаткових письмових поясненнях відповідач ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_8 знав 18 років, з яких 15 років вони вели спільну діяльність, мали товариство, допомагали один одному.

ОСОБА_8 був обізнаний про свій стан здоров`я та розумів, що товариство не може працювати без директора, а щоб змінити директора товариства необхідно було скликати збори засновників, зареєструвати зміни у відповідному реєстрі. ОСОБА_8 цілком усвідомлював та сам наполягав на тому, що в документах необхідно навести лад. ОСОБА_8 читав документи сидячі в ліжку, а коли їх необхідно було підписати встав та підійшов до вікна і там підписав документи. Тобто він був повністю самостійним та з чистою, незапамороченою свідомістю.

В свою чергу, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 були надані суду письмові пояснення на позов, в яких зазначено, що дійсно 18.05.2018 року її батька ОСОБА_8 було госпіталізовано до Комунального закладу «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради, де він перебував до 19.06.2018 року включно. В цей же час в іншій лікарні перебувала її мати ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вони з сестрою ОСОБА_1 по черзі доглядали батьків.

Періодично, коли вона перебувала в палаті свого батька, до нього приходив ОСОБА_7 , який разом із батьком був співзасновником ТОВ «ГІВЕСТ».

Одного дня ОСОБА_7 почав вмовляти батька видати йому нотаріальну довіреність, щоб він міг представляти інтереси підприємства в податкових та інших органах, всіляко умовляв підписати саме нотаріальну довіреність.

Батько погодився видати нотаріальну довіреність та довірити ОСОБА_7 здійснювати необхідні дії щодо підприємства ТОВ «ГІВЕСТ». ОСОБА_7 повідомив, що організує приїзд нотаріуса та здійснить всі платежі за зазначені нотаріальні послуги.

Одного дня, коли вона приїхала до лікарні, в палаті батька вже був ОСОБА_7 та невідома жінка, як згодом вияснилося - приватний нотаріус, яку привіз ОСОБА_7 для оформлення довіреності.

У нотаріуса в руках були папери з роздрукованим текстом на аркуші А4 та на нотаріальних бланках (орієнтовно 4 документи). Як вона зрозуміла, це були довіреність чи довіреності. Деякі з цих документів нотаріус дала батькові для ознайомлення. При цьому весь цей час батько перебував у ліжку, оскільки дуже погано себе почував і самостійно не міг підвестися навіть, щоб сидячи прочитати зазначені документи.

Після кількох хвилин намагання прочитати документи, батько повідомив, що йому дуже важко це робити, а тому він не зможе їх прочитати, після чого вона попросила у нотаріуса, щоб вона надала ці документи їй і щоб вона могла прочитати їх батьку вголос, на що остання відповіла, що сама прочитає текст довіреності й почала читати текст з аркуша, який був роздрукований на звичайному аркуші А4.

Батько, послухавши текст менше хвилини, повідомив, що йому важко сприймати зміст даного тексту, а оскільки він довіряє ОСОБА_7 та нотаріусу, тому хоче все скоріше підписати аби його залишили в спокої.

З метою підписання зазначених документів вона допомогла батьку піднятися та дійти до столу, який стояв в палаті, посадила його на стілець, потім батько, пересилюючи свій біль, підписав всі документи, які йому надала нотаріус, не читаючи повного тексту жодного з цих документів.

Після чого вона запитала в нотаріуса, чи можна зняти копії підписаних батьком документів, щоб потім він міг їх прочитати. Нотаріус пообіцяла наступного дня надіслати копії цих документів засобами електронної пошти, однак так і не зробила цього.

Наголошує, що батько особисто не прочитав тексту жодної довіреності, нотаріус не оголосила текст довіреностей вголос в повному обсязі, тому ні вона, ні її батько не знали їх дійсний зміст.

Перебуваючи в лікарні, батько, знаючи свій діагноз, який був невиліковний, неодноразово повідомляв їй та її сестрі про свої наміри залишити їм у спадщину нерухоме майно, в тому числі приміщення кафетерію, а тому він не мав наміру відчужувати будь-яке майно або ж видавати довіреність на його відчуження.

У зв`язку з вищевикладеним, третя особа ОСОБА_5 просила задовольни позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Третьою особою - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. також були надані письмові пояснення на позов, в яких зазначено, що під час посвідчення 07 червня 2018 року за реєстровим номером 1022 договору дарування від імені ОСОБА_8 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. 05.06.2018 року за реєстровим № 5575, діяла представник ОСОБА_6 , нею в порядку, передбаченому главою 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було встановлено обсяг цивільної дієздатності осіб, перевірено повноваження представника ОСОБА_6 , дійсність довіреності від імені ОСОБА_8 , в тому числі за даними Державного реєстру актів цивільного стану. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нею до посвідчення договору дарування було встановлено повноваження представника та дійсні наміри сторін, роз`яснено правові наслідки цього договору для сторін, що підтверджується власноручними підписами на договорі. Таким чином, вважає, що договір дарування нежилого приміщення - кафетерію № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений із дотриманням чинного законодавства України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2021 року було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 .

У зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_7 25 грудня 2020 року ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 червня 2021 року до участі у справі було залучено як правонаступника відповідача ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 (правонаступник померлого ОСОБА_7 ) та представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали та наполягали на відмові в його задоволенні.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова О.В. у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання також не з`явилася, надавши суду свої вищезазначені письмові пояснення.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні з позовом ОСОБА_1 не погодилася.

При цьому, будучи допитаною як свідок, ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_7 - її зять, останній працював та вів спільну діяльність із ОСОБА_8 , з яким вона бачилася декілька разів в них на роботі. Про видану ОСОБА_8 довіреність на її ім`я дізналася від ОСОБА_7 . Останній нічого з приводу довіреності не пояснював та вона не цікавилася. Про те, що треба укласти договір дарування сказав ОСОБА_7 , після чого вони поїхали з ним до нотаріуса, де вона підписала договір дарування.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала у травні-червні 2018 року лікарем в Комунальному закладі «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» Дніпропетровської міської ради. Пацієнта ОСОБА_8 не пам`ятає, так як багато хворих. В той же час відзначила, що маніпуляція дослідження кісткового мозку проводиться в амбулаторних умовах та не є складною, здійснюється під місцевим обезболюванням, без побічних явищ та супровідних маніпуляцій, після пацієнта направляють додому до отримання результатів. Якщо у медичній документації хворого зазначено рівень свідомості 15 балів за шкалою Глазго, то це означає адекватний стан.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по роботі. Вона є головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільний-5», в якому знаходиться належне ОСОБА_7 приміщення № 3, де розташовується магазин. Зазначила, що після створення в 2016 році цього об`єднання, вона звернулася до житлово-експлуатаційної організації для встановлення власника вищезазначеного приміщення. Їй надали телефон ОСОБА_8 . Зателефонувавши останньому, запропонувала йому приїхати для знайомства та подальшої співпраці. Приблизно в 2018 році ОСОБА_8 приїхав на зустріч разом зі ОСОБА_7 . ОСОБА_8 повідомив, що тепер приміщення належить ОСОБА_7 та всі питання тепер буде вирішувати він. Якщо виникали якісь питання, вона дзвонила ОСОБА_7 , останній сплачував на розрахунковий рахунок ОСББ комунальні послуги. ОСОБА_8 бачила тільки один раз. Потім співпрацювала лише зі ОСОБА_7 ОСОБА_8 телефонувала, коли він знаходився у лікарні, щоб дізнатися про стан його здоров`я. ОСОБА_8 представляв ОСОБА_7 як нового власника приміщення ще до того як знаходився у лікарні.

Суд, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були співзасновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІВЕСТ»

На підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Г.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 3808, ОСОБА_8 на праві приватної власності належало нежиле приміщення кафетерію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: кафетерій - приміщення № 3 поз. 1-6, загальною площею 40,4 кв.м., ганок з навісом літ. а, на першому поверсі житлового будинку літ. А-14.

В період з 18.05.18 року по 19.06.2018 року ОСОБА_8 перебував на лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради з діагнозом: множинна мієлома (С90.0) з ураженням кісткового мозку, кісток скелету, нирок, анемія, тромбоцитопенія, хронічна ниркова недостатність.

05 червня 2018 року ОСОБА_8 була видана на ім`я ОСОБА_6 довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. в реєстрі за № 5575.

При цьому, як зазначеному у самій довіреності, у зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_8 довіреність складено та посвідчено в лікарні за адресою: м. Дніпро, вул. Ближня, буд. 31 .

Відповідно до зазначеної довіреності ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_6 строком на п`ять років представляти його інтереси з усіх без винятку питань, що стосуються, зокрема:

- розпорядження (продажу) належного йому нежилого приміщення № 3 кафетерію, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме продати зазначене нерухоме майно, підписати договір купівлі-продажу, попередній договір у разі необхідності, отримати гроші за продаж;

- подарувати належне йому нежиле приміщення № 3 кафетерій, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписати договір дарування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписати договір дарування на умовах за розсудом представника.

В подальшому 07 червня 2018 року між ОСОБА_6 , яка діяла на підставі вищевказаної довіреності від імені ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 був укладений договір дарування нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1022, відповідно до якого дарувальник передав безоплатно у власність обдаровуваного нежиле приміщення кафетерію, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Звертаючись до суду з позовом про визнання на підставі частин 1 та 3 статті 203, статті 229 ЦК України частково недійсною довіреності від 05.06.2018 року, виданої ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_6 , та визнання відповідно недійсним договору дарування нерухомого майна від 07.06.2018 року, укладеного між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , позивач посилається на те, що її батько ОСОБА_8 не мав наміру дарувати належне йому нежиле приміщення кафетерію ОСОБА_12 , внаслідок свого незадовільного стану здоров`я не був ознайомлений зі змістом довіреності та обсягом прав, наданих ОСОБА_6 , нотаріусом повний текст довіреності йому не був оголошений.

Вирішуючи вказаний спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 237, частиною 1 статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Частиною 1 статті 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з частиною 1 статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Частиною 1 статті 1000 ЦК України також передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

За змістом частини 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 № 9, відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 759/17065/14-ц зроблено висновок про застосування статті 229 ЦК України та зазначено, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, суд вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при видачі 05.06.2018 року ОСОБА_8 довіреності на ім`я ОСОБА_6 в частині права подарувати належне йому нежиле приміщення кафетерію ОСОБА_7 з його боку мала місце помилка, тобто неправильне чи помилкове уявлення про природу вчинюваного правочину чи права та обов`язки сторін за ним.

Крім того, позивачем не надано доказів, що ОСОБА_8 навмисно було введено в оману відносно обставин, що мають істотне значення для укладення договору (доручення), які б перешкоджали його укладанню.

Як вбачається зі змісту довіреності від 05 червня 2018 року, ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_6 , яка є тещею ОСОБА_7 , з яким вони були засновниками господарського товариства, розпоряджатися належним йому нежилим приміщенням кафетерію, в тому числі продати його або ж подарувати ОСОБА_7 .

Вказана довіреність підписана особисто ОСОБА_8 , що позивач у судовому засіданні не спростовувала.

При цьому суд звертає увагу, що в тексті цієї довіреності виділено жирним шрифтом прізвище, ім`я та по батькові особи, якій видається довіреність, а також виділено трьома дефісами та жирним шрифтом повноваження, якими вона наділяється за цією довіреністю.

Підписуючи текст довіреності на зворотній сторінці, ОСОБА_8 засвідчив, що зміст статей 203, 213, 214, 215-236, 237, 244, 247, 248, 249, 1000 Цивільного кодексу України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, йому нотаріусом роз`яснені, а також, що довіреність ним прочитана, її зміст йому зрозумілий і відповідає його волі.

Отже, ОСОБА_8 відповідно до вимог частини 1 статті 237 ЦК України надав ОСОБА_6 право вчиняти від його імені правочини стосовно належного йому на праві приватної власності майна - нежилого приміщення (кафетерію), уповноваживши її діяти на власний розсуд, визначив зміст та межі дій, які вона має право виконувати, встановив міру можливої поведінки.

Зазначена довіреність відповідає вимогам статей 244, 245 ЦК України та не містить будь-яких застережень.

Навпаки, у виданій довіреності визначено конкретну особу, на користь якої повірений вправі укласти договір дарування, - ОСОБА_7 .

Посилання позивача про те, що ОСОБА_8 насправді не мав наміру дарувати належне йому нежиле приміщення кафетерію ОСОБА_7 , так як у зв`язку з хворобою потребував коштів на лікування, а також не був у повному обсязі ознайомлений зі змістом довіреності від 05.06.2018 року, є голослівними та об`єктивними доказами не підтверджені.

Суд не приймає до уваги доводи третьої особи ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_8 , підписуючи довіреність, не був з нею повністю ознайомлений, оскільки вона як його дочка заінтересована в результаті розгляду справи її сестри та її пояснення не підтверджені іншими доказами.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_5 до підписання 05.06.2018 року ОСОБА_8 довіреності її текст нотаріусом надався йому для ознайомлення та оголошувався вголос. Той факт, що ОСОБА_8 не бажав заслуховувати нотаріуса само по собі не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки є власним недбальством, а не помилкою у розумінні статті 229 ЦК України.

В даному випадку з матеріалів справи хоча й вбачається, що на час видачі довіреності ОСОБА_8 мав незадовільний стан здоров`я та перебував на лікуванні у медичному закладі, проте суду не надано доказів, що стан його фізичного та психічного здоров`я впливав на його свідомість та волевиявлення. Згідно з випискою № 9960 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 був у ясній свідомості, рівень свідомості 15 балів, що, як роз`яснила в судовому засіданні свідок-лікар ОСОБА_10 , свідчить про адекватний стан людини.

Підстав вважати, що ОСОБА_8 при видачі довіреності на ім`я ОСОБА_6 неправильно розумів зміст цього правочину чи мала місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, у суду немає.

На переконання суду, якщо б ОСОБА_8 мав намір відчужити належне йому приміщення кафетерію лише за платним правочином, а не безоплатно передати його у власність ОСОБА_7 , то він мав можливість не видавати спірну довіреність родичці останнього, однак матеріали справи свідчать, що воля ОСОБА_8 була направлена як на відчуження цього майна будь-яким особам, так і на його дарування ОСОБА_7 .

Підписуючи довіреність на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_8 будь-яких заперечень щодо змісту такої довіреності не висловив.

Більш того, до часу своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 у передбаченому законодавством порядку видану ним довіреність не оспорював та не скасовував, будь-яких претензій з приводу свого майна ані повіреній ОСОБА_6 , ані обдаровуваному ОСОБА_13 не пред`являв.

Суд вважає, що при укладенні 07 червня 2018 року договору дарування ОСОБА_7 приміщення кафетерію, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 діяла у межах повноважень, визначених довіреністю від 05 червня 2018 року,

Як довіреність, так і сам договір дарування нежилого приміщення був укладений у належній письмовій нотаріальній формі.

Отже, укладаючи 07 червня 2018 року договір дарування нежилого приміщення кафетерію ОСОБА_7 , ОСОБА_6 виконувала волю ОСОБА_14 , яка була викладена в його довіреності від 05.06.2018 року.

Сумнівів у тому, що видача довіреності на безоплатне передання у власність ОСОБА_7 приміщення кафетерію відповідала волі ОСОБА_8 у суду немає, так як вони тривалий час були співзасновниками господарського товариства, здійснювали спільну діяльність та згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 (голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, в якому знаходиться спірне приміщення) ОСОБА_8 сам ще до того як потратити до лікарні представляв ОСОБА_7 як господаря цього приміщення.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при видачі ОСОБА_8 довіреності від 05 червня 2018 року з його боку мала місце помилка в природі чи елементах цього правочину, що має істотне значення, або, що такий правочин не відповідає вимогам закону чи волі дарувальника на момент його вчинення, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна ( АДРЕСА_8 ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна (АДРЕСА_9), про визнання правочинів недійсними відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко