Справа № 191/767/21
Провадження № 2-з/191/14/21
У Х В А Л А

іменем України

05 квітня 2021 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В с т а н о в и в :

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 16.03.2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 02.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі №191/767/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та призначено до підготовчого судового засідання.

02.04.2021 року через канцелярію суду позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просить забезпечити позов шляхом заборони вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності, відчуження чи у будь-який спосіб передачі в чуже володіння земельної ділянки (паю) площею 5,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Славгородська селищна рада, кадастровий номер :01:001:0356, що належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що він звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості у розмірі 251 272, 71 грн. Зазначена заборгованість виникла внаслідок порушення укладеного у письмові формі договору позики від 19 березня 2012 року між ним та ОСОБА_2 . У зазначений строк, що визначений у договорі і погоджений сторонами договору, до теперішнього часу, відповідачем борг не повернуто, чим взяті на себе зобов`язання не виконано. Неодноразові звернення з проханням дотримуватися взятого відповідачем на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів позичальником наполегливо ігноруються. З метою недопущення ускладнення та унеможливлення виконання рішення суду, вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності, відчуження чи у будь-який спосіб передачі в чуже володіння земельної ділянки (паю) площею 5,11 га. кадастровий номер :01:001:0356, що належить відповідачці.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали, які позивач надав до заяви про забезпечення позову, матеріали цивільної справи №191/767/21, встановив наступне.

Згідно з ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як зазначено в Постанові Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права, яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2 ЦПК України.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суддя враховує також практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у Справі (заява N 60750/00) " Шмалько проти України" від 20.07.2004 року. Так, згідно п. 43 вказаного рішення: « Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на

доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень… Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина « судового розгляду».

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору по даній цивільній справі є стягнення суми боргу за договором позики коштів від 19.03.2012 року.

Сума боргу відповідача перед позивачем, відповідно до позовних вимог складає 251 272, 71 грн., з яких: 240 000, 00 грн. сума позики, 8 152, 71 грн. 20 % річних від простроченої суми заборгованості, 3120, 00 грн. інфляційні витрати.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно №250480756 від 30.03.2021 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер: :01:001)0356, площею 5,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Славгородська селищна рада.

З копії витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер: :01:001)0356, площею 5,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Славгородська селищна рада складає 169 503, 26 грн.

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову обґрунтована тим, що у разі невжиття заходів до забезпечення позову він не зможе реально захистити свої порушені права та отримати реальне задоволення своїх вимог в повному обсязі.

Наданими позивачем документами підтверджується те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 існує реальний спір, який має вирішуватись в суді; вимоги позивача можуть бути забезпечені за рахунок майна, яке дійсно належить ОСОБА_2 і зареєстровано за нею на праві власності. Крім того, суддя вважає, що вимоги про забезпечення позову є співрозмірними вимогам, які заявлені в позовній заяві на суму 251 272, 71 грн.

Суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню, так як невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Щодо зустрічного забезпечення, то це питання врегульовано ст.154 ЦПК України.

Статтею 154 ЦПК України встановлено поняття та випадки застосування зустрічного забезпечення. Так, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Дослідивши матеріали, які додані заявником до заяви про забезпечення позову, суддя вважає, що заявник має зареєстроване місце проживання на території України, що підтверджується довідкою №178 від 02.03.2021 року виданою Виконавчим комітетом Славгородської селищної ради.

Отже, в даному випадку відсутні підстави для обов`язкового зустрічного забезпечення, передбаченого ч.3 ст. 154 ЦПК України, а наявність майна у позивача свідчить про можливість відшкодування збитків відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. ст.149-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову- задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення дій, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна земельної ділянки (паю) площею 5,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Славгородська селищна рада, кадастровий номер :01:001:0356, що належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Зустрічне забезпечення не застосовується.

Копію ухвали для відома направити сторонам по справі.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

На ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Головуючий суддя: Г. В. Бондаренко