Справа № 709/70/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 квітня 2021 року смт.Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Левченка В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Нікітенко В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

АТ КБ "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від

04 травня 2018 року.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Банком на підставі договору було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку (номери та строк дії яких зазначено у довідці про отримання картки).

У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 22000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором у останнього утворилася заборгованість перед позивачем, розрахунок якої додано до позову та підтверджується випискою по рахунку.

Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 52720,08 гривень, яка складається з наступного: 37176,18 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4910,30 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 10633,60 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, а також судові витрати.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача одночасно з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового підтвердження. У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду відповідач не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

04 травня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 була підписана заява

№ б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 14).

В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані

ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно довідки про видачу кредитних карток, ОСОБА_1 було надано кредитну картку

№ НОМЕР_1 , термін її дії 10/21 (а.с. 12).

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а в подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема 27 жовтня 2018 року його збільшено до 22000,00 гривень, а в останнє, тобто 20 березня 2019 року, зменшено до 0,00 гривень (а.с.13).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 (а.с. 15-17).

До позовної заяви Банк також додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 18-71, 72-73).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 14 жовтня 2020 року заборгованість

ОСОБА_1 складає 52720,08 грн, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 37176,18 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 4910,30 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 10633,60 грн. (а.с. 11).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 04 травня 2018 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), яке в розрахунку Банка має дві складові, а саме: поточне тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, стягнути складові його повної вартості: заборгованість за простроченими відсотками 4910,30грн., а також відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 10633,60 грн., та судовий збір.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 травня 2018 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини кредитного договору, виписку по рахунку ОСОБА_1 , довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитних карток та паспорт споживчого кредиту.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

До позовної заяви Банком також було додано клопотання про огляд веб-сайту, в якому просив суд самостійно оглянути веб-сайт Банку та порівняти додану ним редакцію Умов та правил із редакцією Умов та правил, які діяли станом на 01.05.2018 року.

Однак, наявність чи відсутність ідентичності наданих Умов та правил з Умовами та правилами, які містяться на сайті ПриватБанку редакції станом на 01.05.2018 року не підтверджує того, що саме з такою редакцією був ознайомлений ОСОБА_1 під час підписання анкети-заяви 04 травня 2018 року.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважувала на тому, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладені договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Щодо паспорту споживчого кредиту, який доданий позивачем до позову та підписаний відповідачем, то суд виходить з наступного.

Дійсно, наданий позивачем паспорт споживчого кредитування містить умови кредитування для кредитних продуктів «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», однак, будь-які дані про те, який саме тип кредитного продукту було обрано відповідачем паспорт не містить.

В паспорті споживчого кредиту також зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з врахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. При цьому, зазначена в цьому паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 19 травня 2018, тобто він має тимчасовий характер (а.с. 15-16).

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено вище, анкета-заява ОСОБА_1 , взагалі не містить домовленості про вид кредитної картки, сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову Договору.

Враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 , була актуальною лише до 19.05.2018, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги, як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 4910,30 грн.

Щодо вимоги позивача стосовно стягнення 10633,60 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то суд виходить з наступного.

Позивач в тексті позовної заяви обґрунтовував наявність заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК Україниу сумі 10633,60 грн. тим, що з 01.03.2019 року почали діяти Умов та правил надання банківських послуг в новій редакції в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84% - для картки «Універсальна голд».

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, процентні ставки, які застосовуються при визначенні суми боргу, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяються на встановлені законом (три проценти річних від простроченої суми) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 04 травня 2018 року, яка підписана відповідачем за 1 рік до нової редакції Умов та правил надання банківських послуг, а також у Витязі з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», процентна ставка у розмірі 86,4% відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 травня 2018 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємної частини спірного договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 04 травня 2018 року анкету-заяву тому Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи і які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами

04 травня 2018 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ч.2 ст. 625 ЦК України саме у розмірі 86,4%.

В зв`язку з вищевикладеним позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у сумі 10633,60 грн. не підлягають до задоволення, як такі, що не передбачені договором.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 саме фактично отриманої суми кредитних коштів.

Банк, вказуючи тіло кредиту, зазначає, що воно складається з двох частин поточного тіла кредиту та простроченого тіла кредиту.

Дослідивши надані Банком розрахунок заборгованості і виписку по рахунку, судом встановлено, що інформація, яка міститься в них, не співпадає, а саме зазначені в них суми фактично отриманих коштів відповідачем ОСОБА_1 .

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімав кошти та періодично погашав заборгованість. При цьому, ОСОБА_1 всього було знято 29468,90 грн, а погашено 11673,68 грн, тобто, сума фактично отриманих, але не повернутих коштів становить 17795,22 грн (29468,90-11673,68) (а.с. 72-73).

Натомість із розрахунку заборгованості вбачається, що сума неповернутого тіла кредиту становить 37176,18 грн.

Суд вважає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.

Натомість розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових.

Оскільки, саме виписка по рахунку є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає фактично отримана відповідачем сума 17795,22 грн, яка підтверджується випискою по рахунку, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, а саме у розмірі 17795,22 гривень, що становить 33,75% (17795,22 / 52720,08 х 100) від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 766,13 гривень (2270,00 / 100 х 33,75).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () заборгованість за кредитним договором №б/н від

04 травня 2018 року у розмірі 17795,22 гривень, а також судовий збір у розмірі 766,13 гривень, а всього стягнути 18561,35 (вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят одну гривню 35 копійок) гривень.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В.Левченко