Номер провадження: 22-ц/813/2151/21
Головуючий у першій інстанції Нефедова Г.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Рубан Майї Олександрівни, ОСОБА_1 про визнання неправомірної та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2018 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом про скасування державної реєстрації права власності, звернувся ОСОБА_3 , в якому просить визнати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 номер запису про право власності 28112400 від 21.09.2018 року о 18:30:08 державного реєстратора Рубан Майї Олександрівни КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» неправомірним; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 номер запису про право власності 28112400 від 21.09.2018 року о 18:30:08 державного реєстратора Рубан Майї Олександрівни КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації»(т.1, а.1-29).

04 лютого 2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Луняченко В.О.) задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Рубан Майї Олександрівни Федяєва Володимира Івановича про визнання неправомірної та скасування державної реєстрації права власності. Визнано протиправною і скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 28112400 від 21.09.2018 року о 18:30:08 державного реєстратора Рубан Майї Олександрівни КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації. Визнано порядок виконання рішення, зазначивши, що скасування запису про права власності на квартиру АДРЕСА_2 , є підставою для поновлення відомостей у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що передували скасованої записи. В іншої частині позовних вимог відмовлено(т.2, а.с 113-116).

13 березня 2013 року канцелярією Київського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року. Апелянт не погоджується з даним рішенням та зазначає, що на нерухоме майно розповсюджується дія мораторію, яка таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не заходиться інше нерухоме житлове майно. В даній справі позивач не проживає в спірній квартирі, вона здається в оренду, орендар квартири викликався до суду для допиту в якості свідка, про що в підготовчому судовому засіданні судом протокольно було постановлено ухвалу. Однак оскаржуване рішення було ухвалено без допиту викликаних свідків, чим на думку апелянта було порушено право сторони відповідача на забезпечення доказів. Апелянт зазначає на те, що посилання суду першої інстанції на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставним, а тому рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року є незаконним, та повинно бути скасовано. Апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року, постановити нове яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

04 грудня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року. Апелянтка не погоджується з вказаним рішенням, вважає його незаконним, оскільки при його ухваленні суд неправильно застосував норми матеріального права та порушенно норми процесуального права, не повно дослідив обставини справи, не вірно оцінив докази. Апелянтка зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом не було долучено до справи ОСОБА_2 , хоча рішення суду позбавило її права власності на належне їй майно, а отже прямо вплинуло на її права, як власника Ѕ частини квартири. Апелянт звертає увагу суду на те, що орендар квартири викликався до суду для допиту в якості свідка, про що в підготовчому судовому засіданні судом протокольно було постановлено ухвалу. Однак оскаржуване рішення було ухвалено судом без допиту викликаних свідків, чим на її думку було порушено право сторони відповідача на забезпечення доказів. Також апелянта вказує на те, що оскільки ОСОБА_3 не був зареєстрований в спірній квартирі, в усіх документах та договорах, а також в судах м. Києва, зазначав адресу проживання зовсім іншу адресу, здавав квартиру орендарям, докази чого містяться в матеріалах справи, а отже позивач належним чином не довів, що спірна квартира є його постійним проживанням. Більш того, постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2018 року по справі №760/5861/18, встановлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Дана постанова набрала законної сили, не скасована, а отже приюдиційним фактом та доказуванням в іншим судових засіданнях не підлягає. Апелянт просить скасувати рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. Поновити строк на апеляційне оскарження.

Відзиви на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили.

В судовому засідання позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував. ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні не спростовано факту проживання позивача у спірній квартирі більш ніж шість місяців на рік, а тому дана квартира може вважатись як місце постійного проживання. Дана квартира відповідає і іншим ознакам майна, яке підпадає під дію Закону України «1304-VII» , а тому на неї розповсюджується дія даного Закону. Факт перереєстрації права власності на квартиру є фактом втручання у мирне володіння майном, а тому враховуючи встановлені обмеження такого втручання, які визначені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які не були враховані під час здійснення реєстрації права власності на ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що зазначена реєстрація права власності підлягає скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Як вбачається з матеріалів справи 08.09.2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» для забезпечення кредитного договору №014/0014/82/62326 від 07.09.2006 року про надання кредиту в сумі 50000 доларів США, було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 (т.1, а.с 18).

24.07.2018 року між АТ «Райффазен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІБАНК» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки №1327. Також 24.07.2018 року між ПАТ «ОКСІБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс Груп» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки №1329. 26.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки (т. 1, а.с. 106).

21.09.2018 року о 18:30:08 державним реєстратором Рубан М.О. КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» здійснено запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 28112400, на підставі договору іпотеки від 08.09.2006 року., вимоги про усунення порушень, серія та номер:1, виданий 09.08.2018 року, видавник Федяєв В.І., рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (дублікат) серія та номер: 966, виданого 15.06.2018 року Одеської дирекцією « Укрпошта» (т.1, а.с 24).

Як було вище зазначено апелянт звертаючись до суду з апеляційною скаргою посилається на те, що позивач не довів факту використання спірної квартири як місця постійного проживання, позивач має місце реєстрації за іншою адресою, спірна квартира здається в оренду.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_3 є державною власністю та належить Державній службі морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація). Будинок є будівлею управління е/з АРПТР з прибудовами та є об`єктом нежитлової нерухомості. Дата реєстрації позивача за цією адресою 13.04.1987 рік, що підтверджується копією паспорту, яка міститься в матеріалах справи (т. 1, а.с. 8).

Спірна квартира АДРЕСА_2 належала позивачу ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською товарною біржею 28.09.1995 року за № 9988, рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2005 року, справа № 2-4822/05 2005 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 12.10.1995 року (т. 1, а.с. 18).

Відомостей щодо іншої нерухомості, належної позивачу на праві власності матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались.

В матеріалах справи міститься договір оренди жилого приміщення - спірної квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 строком на 6 місяців: з 03.07.2018 року по 03.11.2018 року (т. 1, а.с. 209). При цьому, відповідно до довідки, виданої Громадською спілкою учасників АТО «Мужність» ОСОБА_3 , останній дійсно приймав участь у волонтерській діяльності за програмою ГС «Мужність» з 04.07.2018 року по 20.11.2018 року, здійснював цільові поїздки до Луганської області та надавав матеріально-гуманітарну допомогу ветеранам АТО/ООС, членам родин сімей загиблих (т. 2, а.с. 17). Отже, факт тимчасового знаходження позивача за межами Одеси логічно обумовлює передання житла для тимчасового проживання іншій особі, однак не виключає в цілому факту проживання позивача в спірній квартирі, яка, до того ж, належить йому на праві власності.

Докази, які б підтверджували факт належності на праві власності ОСОБА_3 інших об`єктів нерухомості, в тому числі житлових, матеріали справи не містять, сторонами до суду не подавались, а відповідна інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Так само жодних доказів, які б підтверджували проживання ОСОБА_3 в іншому об`єкті житлової нерухомості матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Отже, враховуючи вище наведене, спірне нерухоме майно відповідає критеріям нерухомого майна, визначеного Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому на спірне майно розповсюджується дія вказаного Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 зазначеного Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Тобто, фактично законодавство не забороняє особі мати місце реєстрації за однією адресою, а фактично проживати за іншою, що, власне, є гарантією свободи пересування та вільного вибору місця проживання особою.

Отже, оскільки докази, які б підтверджували факт належності на праві власності ОСОБА_3 інших об`єктів нерухомості, в тому числі житлових, матеріали справи не містять, сторонами до суду не подавались, а відповідна інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, так само як докази, які б підтверджували проживання ОСОБА_3 в іншому об`єкті житлової нерухомості, доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.

Щодо наявності свідків, які не були допитані в судовому засіданні апеляційний суд зауважує, що матеріали справи містять достатньо доказів щодо обставин, на існування яких посилалися сторони в процесі розгляду справи, в тому числі щодо здачі спірної квартири в оренду, що було враховано апеляційним судом при перегляді рішення по суті спору, а тому відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала справа № 520/175/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договором. В рамках вказаної справи ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2019 року була задоволена заява ОСОБА_1 та замінено кредитора Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 520/175/14-ц щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором № №014/0014/82/62326 від 07 серпня 2006 року в розмірі 469440,37 доларів США, його правонаступником - ОСОБА_1 . Вказана ухвала була скасована постановою Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року, а в задоволенні заяви було відмовлено з мотивів того, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Вказаний висновок був підтриманий ухвалою КЦС ВС від 11.06.2020 року. При цьому касаційний суд зауважив, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця (ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»), який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_1 , який не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. А тому, як вказав касаційний суд, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що висновок суду першої інстанції не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа.

Вказані обставини мають юридичне значення для цієї справи в контексті правового статусу відповідача щодо спірного нерухомого майна та наявності в нього права на спірне майно.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 , то закриваючи апеляційне провадження по справі апеляційний суд виходить з наступного.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2020 року ОСОБА_2 посилалась на те, що оскаржуваним рішенням порушуються її права як співвласника майна, набутого під час шлюбу з ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, яке оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

При цьому, пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статті 354, 356 ЦПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Якщо ж під час розгляду справи судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 17 лютого 2020 року Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у справі № 61-41547сво18.

Дійсно, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Втім, апеляційний суд наголошує, що як вбачається з матеріалів справи спірне нерухоме майно було набуто за окремою цивільно-правовою підставою (уступка права вимоги), дійсність якої хоча і не оспорено, проте частково правова оцінка вже була надана судом апеляційної інстанції в постанові Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року по вищевказаній справі. Зокрема, апеляційний суд вказав, що як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця (ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»), який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_1 , який не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Аналогічні позиції вже висловлювались Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі 465/646/11. Таким чином, висновок суду першої інстанції не узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду у вищевказаних справах, відповідно до якої, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Відповідно, набуття певних прав в межах спірних правовідносин іншим з подружжя залежить від підстави набуття та мети набуття. В справі, що розглядається інший з подружжя не міг набути більше прав, аніж інший, при тому що докази набуття спірного майна в інтересах сім`ї в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, а судом першої інстанції було ухвалено правильне рішення з дотриманням відповідних норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 закрити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складено 01 квітня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

25.03.2021 року м. Одеса