ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/783/21 Справа № 213/4972/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення сервітуту та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні тепловим вводом у приямку житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року позивач Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності і населення у м. Кривому Розі. Останній виступає оператором зовнішніх інженерних мереж, основним обов`язком якого є оснащення вузлами комерційного обліку будівель, що на день набрання чинності Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року були приєднані до його зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності вказаним Законом вийшли з ладу.

Пунктом 3 ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» встановлено, що оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузлів комерційного обліку повідомляє власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол, вартість такого встановлення, розмір та порядок сплати передбаченого цим Законом внеску за встановлення вузла комерційного обліку.

На виконання вимог Закону та Порядку інформування оператором інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2018 року №444, позивачем 16 січня 2019 року на офіційному сайті АТ «Криворізька теплоцентраль» та додатково 16 січня 2019 року у друкованому виданні №3 «Домашняя газета» було розміщено інформацію щодо наміру позивача здійснити обладнання вузлами комерційного обліку будівель, серед яких будинок АДРЕСА_1 .

З метою здійснення оснащення вказаного будинку вузлом комерційного обліку, було замовлено та отримано робочий проект ПР 2105/19 ЕУС 125 «Установка коммерческого узла учета тепловой энергии на нужды отопления жилого дома по адресу: АДРЕСА_1 ». Пунктом 2.4 Проекту встановлено, що вузол обліку теплової енергії монтується у приямку на тепловому вводі у житловий будинок. Монтаж лічильника повинен виконуватися у відповідності до проекту на вузол обліку та експлуатаційної документації на обладнання, яке входить до складу лічильника. Вузол обліку теплової енергії повинен бути розміщений відповідно до схематичного зображення, наведеного в ситуаційному плані, який додається до Проекту.

17 квітня 2019 року мешканці будинку АДРЕСА_1 не допустили інженерів-інспекторів АТ «Криворізька теплоцентраль» та інженера ПП «НВФ» ЕРГО МЕРА», направлених для здійснення встановлення вузла комерційного обліку.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що у разі якщо протягом двох місяців з дня отримання повідомлення власник (співвласники) не повідомив оператора зовнішніх інженерних мереж про намір погодити з ним відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, а також у разі якщо власник (співвласники) повідомив про намір погодити відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, але не зробив цього протягом чотирьох місяців з дня повідомлення оператором про намір встановити вузли комерційного обліку, оснащення будівлі вузлами комерційного обліку здійснює оператор зовнішніх інженерних мереж.

Однак, вузол комерційного обліку на будинок АДРЕСА_1 встановлено не було. Будь-яких звернень відповідачів до позивача щодо постановки на облік вузла комерційного обліку не надходило.

На підставі викладеного, просив встановити строком на п`ять років сервітут на тепловий ввід у приямку житлового будинку АДРЕСА_1 для встановлення та обслуговування вузла комерційного обліку Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль"; зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні вказаним тепловим вводом у приямку житлового будинку, шляхом надання до нього доступу позивачу для встановлення та обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення сервітуту та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні тепловим вводом у приямку житлового будинку задоволено.

Встановлено Акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль» строком на 5 років сервітут на тепловий ввід у приямку житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому обладнується вузол комерційного обліку теплової енергії, для встановлення та обслуговування такого вузла обліку Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль».

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні тепловим вводом у приямку житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом надання Акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль» доступу до нього для встановлення та обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду в частині задоволених позовних вимог та в частині стягнення судового збору, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Позивач Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на необґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №789 від 19 червня 2017 року прийнято рішення про видачу Публічному акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль» ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (а.с.10).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12 жовтня 2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання» надано згоду на передачу об`єктів теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста Кривого Рогу від комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (а.с.11).

Таким чином, позивач виступає оператором зовнішніх інженерних мереж, основним обов`язком якого є оснащення вузлами комерційного обліку будівель, що на день набрання чинності цим Законом були приєднані до його зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності цим Законом вийшли з ладу (пункт 2 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (Закон).

Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі Закон), оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 ст. 3 Закону, оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузлів комерційного обліку повідомляє власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол, вартість такого встановлення, розмір та порядок сплати передбаченого цим Законом внеску за встановлення вузла комерційного обліку.

Відповідно до п. 4 Порядку інформування оператором інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 444 (Порядок), повідомлення доводиться до відома власників (співвласників) будівлі шляхом розміщення на офіційному веб-сайті оператора зовнішніх інженерних мереж, а у разі відсутності такого веб-сайту - на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування; у загальнодоступному місці на інформаційних стендах у під`їздах будівлі.

Так, на виконання вимог Закону та Порядку на офіційному сайті АТ «Криворізька теплоцентраль» та додатково у друкованому виданні «Домашняя газета» №3 (1163) за 16 січня 2019 року було розміщено інформацію щодо наміру позивача здійснити обладнання вузлами комерційного обліку будівель, в тому числі будинку АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 3 Закону, власник (співвласники) будівлі протягом двох місяців має право повідомити оператору зовнішніх інженерних мереж (за своїм вибором) про згоду на встановлення вузла комерційного обліку на запропонованих оператором зовнішніх інженерних мереж умовах; намір погодити з оператором зовнішніх інженерних мереж відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку; намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку.

З метою оснащення будинку АДРЕСА_1 вузлом комерційного обліку, позивачем було погоджено робочий проект ПР 2105/19ЕУС 125 «Установка коммерческого узла учета тепловой энергии на нужды отопления жилого дома по адресу: АДРЕСА_1 ». Пунктом 2.4 Проекту встановлено, що вузол обліку теплової енергії монтується у приямку на тепловому вводі в житловий будинок. Монтаж лічильника повинен виконуватися у відповідності до проекту на вузол обліку та експлуатаційної документації на обладнання, яке входить до складу лічильника (а.с.19-24).

Згідно з актом «Про недопущення до будівлі (приміщення) та відмова від встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії» від 17 квітня 2019 року, мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_1 не було допущено персонал АТ «Криворізька теплоцентраль» та інженера ПП «НВФ ЕРГО МЕРА» для встановлення вузла комерційного обліку, згідно затвердженого проекту. Присутні мешканці вказаного будинку від підпису акту відмовились (а.с. 15-16).

Згідно довідки позивача від 10 грудня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_1 не оснащений вузлом комерційного обліку теплової енергії (а.с.17).

Відповідно до вимог абзацу 3 частини 3 ст. 3 Закону визначено, що у разі якщо протягом двох місяців з дня отримання повідомлення власник (співвласники) не повідомив оператора зовнішніх інженерних мереж про намір погодити з ним відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, а також у разі якщо власник (співвласники) повідомив про намір погодити відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку, але не зробив цього протягом чотирьох місяців з дня повідомлення оператором про намір встановити вузли комерційного обліку, оснащення будівлі вузлами комерційного обліку здійснює оператор зовнішніх інженерних мереж.

Згідно з абзацом 4 ч. 3 ст. 3 Закону передбачено, що у разі якщо власник (співвласники) будівлі не дає згоди або створює перешкоди встановленню вузла комерційного обліку в місцях вводу зовнішніх інженерних мереж у будівлю, оператор зовнішніх інженерних мереж, до яких приєднана (приєднується) будівля, може вимагати встановлення судом сервітуту щодо частини будівлі, в/на якій обладнується вузол комерційного обліку, для встановлення та обслуговування такого вузла обліку. У такому разі порядок відшкодування витрат на оснащення будівлі вузлами комерційного обліку, встановлений цією статтею, не змінюється.

Керуючись положенням ч. 1 ст. 401, ст. 402, ч. 2 ст. 403 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном сервітуту. Тому, правова природа сервітуту передбачає, що однією з умов його встановлення є неможливість власника майна задовольнити власні потреби без встановлення користування чужим майном.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено усі залежні від нього дії з метою погодження з володільцем будівлі порядку та способу встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії.

Відповідачі, зі свого боку, згоди АТ «Криворізька теплоцентраль» на встановлення відповідного вузла не надали, самостійно вузол комерційного обліку теплової енергії у строки, передбачені Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», не встановили.

Таким чином, у позивача відсутня можливість виконати вимоги чинного законодавства щодо оснащення будинку АДРЕСА_1 вузлом комерційного обліку теплової енергії іншим способом, аніж встановлення сервітуту на тепловий ввід у приямку вказаного житлового будинку, як передбачено робочим проектом по встановленню такого вузла обліку.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.140-141); відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку (а.с.143-145); відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку (а.с.146-147).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов про встановлення сервітуту строком на 5 років та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні тепловим вводом у приямку житлового будинку АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на Закон України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку відповідно до якого рішення стосовно управління багатоквартирним будинком, в тому числі обладнання будинку вузлами комерційного обліку, приймаються зборами співвласників більшістю голосів, він як власник квартири, одноособово не приймає участі в управлінні будинком, не є відповідальною особою, а тому є неналежним відповідачем у справі; жодних повідомлень від позивача він отримував, перешкод останньому не чинив.

Колегія суддів зазначає, що Закон України від 22.06.2017 №2119-VІІІ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Статтею 1 Закону, зокрема визначено: вузол комерційного обліку вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом.

Пунктом 2 статті 3 Закону забороняється приєднання житлових і нежитлових будівель до зовнішніх інженерних мереж без оснащення таких будівель вузлами комерційного обліку відповідних комунальних послуг відповідно до вимог цього Закону.

Такими вузлами обліку обладнуються усі вводи зовнішніх інженерних мереж у будівлі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Місце встановлення вузла комерційного обліку визначається відповідно до будівельних норм і правил.

Вузли комерційного обліку належать на праві власності власнику будівлі. Вузли комерційного обліку приймаються виконавцем відповідної комунальної послуги та оператором зовнішніх інженерних мереж на абонентський облік протягом 14 календарних днів з дня встановлення або дня отримання виконавцем та оператором звернення власника (співвласників).

Разом з тим пунктом 3 статті 3 Закону оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузлів комерційного обліку повідомляє власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол, вартість такого встановлення, розмір та порядок сплати передбаченого цим Законом внеску за встановлення вузла комерційного обліку.

Порядок такого інформування визначено постановою Кабінету Міністрів України № 444 від 06.062018 «Про затвердження Порядку інформування оператором зовнішніх інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку».

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог Закону та Порядку на офіційному сайті АТ «Криворізька теплоцентраль» та додатково у друкованому виданні «Домашняя газета» №3 (1163) за 16 січня 2019 року було розміщено інформацію щодо наміру позивача здійснити обладнання вузлами комерційного обліку будівель, в тому числі будинку АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Таким чином, посилання відповідача про те, що позивач належним чином не повідомив власників будинку про намір обладнати вузлами комерційного обліку будинок АДРЕСА_1 є безпідставним. Крім того згідно пояснень, наданих відповідачем ОСОБА_1 у судовому засіданні суду першої інстанції, останній не заперечував факту того, що представниками позивача вживалися додаткові заходи (розміщення обяв) щодо повідомлення мешканців будинку про намір обладнати вузлами комерційного обліку будівлю. Як вбачається з матеріалів справи та протоколу судового засідання, відповідачем ОСОБА_1 не порушувалося питання стосовно того, що він є неналежним відповідачем у справі. Процесуальні права учасникам справи були роз`яснені судом.

В матеріалах справи міститься акт «Про недопущення до будівлі (приміщення) та відмова від встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії» від 17 квітня 2019 року, згідно якого мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_1 не було допущено персонал АТ «Криворізька теплоцентраль» та інженера ПП «НВФ ЕРГО МЕРА» для встановлення вузла комерційного обліку, згідно затвердженого проекту. Присутні мешканці вказаного будинку від підпису акту відмовились (а.с. 15-16). З огляду на зазначене, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він жодним чином не перешкоджав представникам позивача у здійсненні ними своїх обов`язків.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Інші доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова