РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Одеса Справа № 522/14003/20

Провадження № 2/522/988/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, відповідно до якої просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України з матір`ю ОСОБА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 оказує на сина негативний вплив, налаштовує проти неї та рідних, просить його щоб син не ходив на додаткові заняття, на музику, заняття іноземними мовами та перейшов з гімназії №1 в звичайну школу. ОСОБА_2 взагалі не звертав увагу на виховання сина, але коли з нього були стягнуті аліменти , останній вказав, що жити він їй не дасть, буде маніпулювати сином, учити тільки плохому. На сьогоднішній день дитина повністю змінилась, його хотіли виключити гімназії за поведінку та відношення до учителів: почав грубити вчителям, погано поводитися на уроках, сильно погіршилася успішність. Також став себе грубо вести на додаткових заняттях, їх пропускати. Відповідач став постійно забирати сина без її згоди, заборонив сину говорити їй де вони проживають, де бувають та чим займаються.

2 березня 2020 року знову в зв`язку з тим що ОСОБА_2 забрав сина, та той перестав ходити до школи ОСОБА_1 звернулась до Опіки піклування, та просила помогти вирішити питання зустріч малолітнього сина ОСОБА_3 з його батьком ОСОБА_2 . Опіка та попечительство до цього часу розглядають заяву. Але їй син потрібен, раніше дитина мала сталий порядок у житті, в оточенні неї, старшої сестри, бабусі та дідуся в атмосфері кохання до дитини, морального і матеріального забезпечення.

Син дуже добре вчився, був слухняний, добрий. Сам просив ходити на додаткові заняття, вчиться в гімназії, вивчав три мови, займався музикою.

Також вказує, що знову син у ОСОБА_2 , знову там нічим не займається, гуляє в парку цілий день с ким не відомо. Забрав з дому самокат щоб продати, сказав продасть за 500 грн. Раніше було куплено за 700 грн.

В райвідділі 14.05.2020 року де розібрались по її заявам син сказав що у батька добре так як там нічого не треба робити, тільки гуляє. Причина що він знову пішов до батька тільки в тому, що у нього мати забрала телефон оскільки був покараний за поведінку.

Коли 14.05.2020 року вийшли з райвідділу, то ОСОБА_2 подзвонив, і сказав, щоб я зняла усі решті та відмовилася від аліментів, тоді він не буде втручатися в життя дитя, та віддасть його.

Тобто, на думку позивача, це ще раз показує, що саме батько, ОСОБА_2 , тим самим чинить психологічний тиск, провокуючи ненависть до рідних з якими прожив тринадцять років.

19.05.2020 року вона подзвонила сину спросила як справи, чим він займається. Просила щоб він приїхав до дому, узяв одяг чистий, але він сказав, що доки хвате того, що бабуся поклала та відмовився прийти додому. Сказав що зараз хоче жити у папи. Вона відповіла синові живи, і не треба і додому приходити.

З розмови с сином, вона як мати зрозуміла, що ОСОБА_2 забороняє спілкуватися без його відома з нею та з сестрою. Вона продовжувала щодня дзвонити ОСОБА_2 , щоб дізнатися як син, та поговорити з сином, але чула знову нецензурні погрози.

19.05.2020 року, вона зателефонувала ОСОБА_2 , але він не відповідає, потім десь в 17 час. 10 мін. сам передзвонив, почав виражатися нецензурною лайкою, загрожувати вбивством прямо сказав, що найняв би ОСОБА_4 , заплатив би їм пару тисяч, щоб вони перебили їй ноги, але це він хоче зробити сам і дивитися при цьому їй в очі. Що так ненавидить мене, що не спить спокійно доки це не зробить.

У зв`язку з чим їй довелося звернутися до суду з даним позовом.

02.09.2020 року до суду надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.10.2020 року.

15.10.2020 року у зв`язку із знаходженням судді Кузнецової В.В. на лікарняному судове засідання відкладене на 30.11.2020 року.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.11.2020 року витребувано у Відділі забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відкладено судове засідання на 26.01.2021 року.

26.01.2021 року представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 17.02.2021 року.

16.02.2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, відповідно до якої просить суд визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказує, що починаючи з травня 2020 року син мешкає разом з ним. Згідно з виконавчим листом, який перебуває на виконанні у другому Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), аліменти неповнолітнього ОСОБА_3 , поступають на банківську карту ОСОБА_1 , щомісячно у розмірі 70% від мого заробітку, однак незважаючи на ці обставини всі затрати, пов`язані з вихованням дитини несе він особисто, як то щоденні витрати, витрати пов`язані з навчальним процесом, харчування, одяг та ін. Від відповідачки по справі, матері неповнолітнього ОСОБА_3 , на виховання останнього, його особисті витрати, навчання, харчування за весь казаний період часу не надходило ні копійки. Яким чином вона особисто розпоряджається отриманими грошима, йому не відомо.

Після того, як син почав жити з ним, він постійно піклується за його життя, одягає, годує, сплачує додаткові заняття з математики.

З урахуванням тих обставин, що у нього у власності перебуває частка (кімната) квартири АДРЕСА_1 та з метою поліпшення житлових умов, у вказаній кімнаті, він почав робити ремонт з облаштуванням окремого приміщення для дитини, а також облаштування окремого санвузла та ванної кімнати. З урахуванням вказаних обставин, мешкати у вказаній кімнаті на момент часу не можливо. З метою надання гідних умов для мешкання, він змушений був орендувати іншу квартиру для тимчасового мешкання разом із дитиною.

Також, зауважує, що процес збирання довідок та документів затягувався в слід того, що ОСОБА_1 , постійно зверталась із заявами до Приморського РВ ГУНП в Одеській області із заявою про викрадення ним, ОСОБА_2 , неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , 2006 р.н., у зв`язку з чим, як його особисто, так і його неповнолітнього сина, неодноразово було викликано слідчим на допити, що в свою чергу спричиняло постійний стрес та витрачання зайвого часу на пояснення з цього приводу.

З характеристики з місця навчання від 01.10.2020 року - ОСОБА_3 , 2006 року народження, вміє контролювати себе, планувати свою навчальну роботу, виконувати її. Відповідально ставиться до виконання громадських доручень, є активним учасником міжнародних конкурсів. У класному колективі користується авторитетом, має багато друзів.

У зв`язку з тим, що весь цей час, мати неповнолітнього ОСОБА_3 , 2006 р.н., не намагалась жодним чином спілкуватись із дитиною, кошти, які надходили на її особистий рахунок, не витрачались на дитину, крім цькування та залякувань з боку працівників поліції, спілкування не було. На теперішній час неповнолітній син - ОСОБА_3 , 2006 року народження, не має бажання мешкати разом із матір`ю.

Також вказує, що жодних перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 , матері неповнолітнього ОСОБА_3 , 2006 р.н., ніхто не завдає, син має власний телефон та власну думку, відповідно до якої він вирішує з ким спілкуватись, а з ким ні. З його боку також жодних перешкод щодо спілкування дитини з матір`ю не вчиняється.

Беручи до уваги, що син бажає мешкати разом з ним, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.02.2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, та замінив засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначив на 24 березня 2021 року.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.03.2021 року закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено до судового розгляду по суті на 02 квітня 2021 року.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з`явилися. 31.03.2021 року позивач та її представник надали суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки у зв`язку з веденням в Україні з 12.03.2021 року по 03.04.2021 року карантину через спалах коронавірусу COVID-19, який продовжив дію і на цей час та м.Одеса знаходиться у небезпечній зоні, а також не наражати себе та інших громадян на небезпеку, також зазначила що позивачка проходить курс лікування.

Суд не бере до уваги заяву позивача та її представника, оскільки останніми не надано суду жодних доказів на підтвердження проходження лікування позивачем.

Крім того, суд бере до уваги, що станом на час розгляду справи (02.04.2021 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше року, і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).

Постановою Кабінету Міністрів № 343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Також, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відео-конференц зв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак, ні від позивачки, ні від її представника заяв до суду про участь у розгляді справи в режимі відео-конференції не поступало.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Також представник ОСОБА_5 та представники третіх осіб у судовому засіданні категорично заперечували щодо поданого ОСОБА_1 та її представника клопотання.

Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та її представника.

Представник ОСОБА_5 надав суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та зазначив, що на задоволенні зустрічного позову наполягає.

Представник відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надала суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України , та заначила, що при ухваленні рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.03.2021 року.

Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради надала суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та заначила, що при ухваленні рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.03.2021 року.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 березня 2006 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 »), актовий запис №243.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 21.11.2006 року), який проживає разом з ОСОБА_5 .

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30.06.2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 , 1978 року народження, та ОСОБА_8 .

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 оказує на сина негативний вплив, налаштовує проти неї та рідних, просить його щоб син не ходив на додаткові заняття, на музику, заняття іноземними мовами та перейшов з гімназії №1 в звичайну школу. ОСОБА_2 взагалі не звертав увагу на виховання сина, але коли з нього були стягнуті аліменти , останній вказав, що жити він їй не дасть, буде маніпулювати сином, учити тільки плохому. На сьогоднішній день дитина повністю змінилась, його хотіли виключити гімназії за поведінку та відношення до учителів: почав грубити вчителям, погано поводитися на уроках, сильно погіршилася успішність. Також став себе грубо вести на додаткових заняттях, їх пропускати. Відповідач став постійно забирати сина без її згоди, заборонив сину говорити їй де вони проживають, де бувають та чим займаються.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що жодних перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 , матері та неповнолітнього ОСОБА_3 , 2006 р.н., ніхто не завдає, син має власний телефон та власну думку, відповідно до якої він вирішує з ким спілкуватись, а з ким ні. З його боку також жодних перешкод щодо спілкування дитини з матір`ю не вчиняється.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив, що батько ніяким чином не налаштовує його проти рідних, а саме: матері, сестри та бабусі. Крім того, зазначив, що він бажає проживати з батьком, оскільки його мати не піклується про нього, не купує одягу, не бере участь в його житті, проживає разом зі своїм новим чоловіком. З батьком йому комфортно. Він його розуміє, забезпечує всім необхідним та знає, що батько його любить.

Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.03.2021 рок № 01-11/515/1вих. Вирішено вважати доцільним визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд наголошує, що існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України.

Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сімЧї (ч. 6 ст. 7 СК України).

Згідно ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст.9 Конвенції про права дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Таким чином, законодавством визначена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов`язків дитини щодо батьків; те, що визначальну роль при вирішенні питань про місце проживання дітей з одним з батьків повинні відігравати найкращі інтереси дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч. 1ст.33 Конституції).

Однак визначення місця проживання дитини має свою специфіку, оскільки дитина, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють.

Отже, чинне законодавство, встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини.

Згідно ч. 2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року).У п. 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden від 27.11.1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного тлумачення п. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції, ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

З довідки № МІ-177478-ф/л від 01.09.2020 року про реєстрацію місця проживання перебування фізичної особи на території м. Одеси наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № М1-177519-ф/л від 01.09.2020 про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 , відповідно до договору оренди житлового приміщення від 20.05.2020 року проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

З власноручно написаного пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданого до Служби у справах дітей вбачається, що дитина хоче проживати разом з батьком, так як між ним та матір`ю, ОСОБА_9 , немає порозуміння.

22.09.2020 року заключено декларацію № 0001-Х55К-М900 з сімейним лікарем КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 14» Одеської міської ради, довіреною особою неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено батька, ОСОБА_2 .

Відповідно до характеристики Одеської гімназії № 1 імені А.П. Бистріної Одеської міської ради Одеської області, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в вищезазначеній установі з 01.09.2017 року. За час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний та кмітливий учень. У класному колективі користується авторитетом, має багато друзів серед однокласників.

Згідно довідки про доходи ТОВ «ООО Комплекселектромонтаж» від 09.02.2021 року ОСОБА_2 , працює офіційно, має постійний дохід.

Відповідно до характеристики ТОВ «ООО Комплекселектромонтаж» від 23.09.2020 року, гр. ОСОБА_2 , зарекомендував себе грамотним та відповідальним працівником, за період роботи в організації стягнень не мав.

З висновку органу опіки та піклування Одеської міської ради вбачається, що відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього і періодичного психіатричних оглядів КНП «Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я Одеської обласної ради» від 09.11.2020 року, ОСОБА_2 , без ознак психічного розладу,

Згідно довідки КНП «Одеського обласного медичного Центру психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 09.11.2020 року, гр. ОСОБА_2 , на наркологічному обліку не значиться.

Крім того, з вказаного висновку вбачається, що мати неповнолітнього, ОСОБА_10 (зі слів, 27.04.2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище з « ОСОБА_12 , надала до Служби у справах дітей Одеської міської ради заяву-пояснення від 11.02.2021 року, в якій зазначила, що вона проти визначення місця проживання сина з батьком, проте враховує бажання сина проживати разом з батьком.

Згідно листа центру соціальних служб Одеської міської ради від 10.02.2021 року № 05/0153 фахівцями із соціальної роботи було здійснено вихід за адресою проживання неповнолітнього, а саме: АДРЕСА_4 . Складено акт оцінки потреб сім`ї/особи, складні життєві обставини виявлено. Під час відвідування вдома знаходились батько, ОСОБА_2 з сином. Родина проживає в орендованій однокімнатній квартирі, в якій чисто та охайно, в наявності газо-, водо-, електропостачання. У дитини є їжа, одяг, окреме ліжко, стіл, шафи. Зі слів неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він виявив бажання проживати разом з батьком з квітня 2020 року. Причиною такого бажання він назвав конфлікти з матір`ю та вітчимом. Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатково займається англійською мовою та математикою. Також, 05.02.2021 року фахівцями Центру був здійснений вихід за адресою проживання матері: АДРЕСА_3 . Складні життєві обставини виявлено. Під час відвідування вдома знаходилася мати, ОСОБА_9 , яка проживає разом з дочкою, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та бабусею - ОСОБА_14 . Родина проживає у власній 3-х кімнатній квартирі, є газо-, водо-, електропостачання. Для неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , облаштована окрема кімната, є ліжко, шафи, їжа та одяг. Зі слів гр. ОСОБА_9 , конфлікт з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник у зв`язку з тим, що він мав конфлікт з однокласником.

Беручи до уваги бажання та вік дитини (на час розгляду справи ОСОБА_3 виповнилось 14 років), висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради суд вважає, що місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно визначити з батьком ОСОБА_2 .

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з наданого квитанції від 16.02.2021 року ОСОБА_2 за подання позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 908 грн, що підлягає відшкодуванню, при цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 39 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ), третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (ЄДРПОУ: 6303264, адреса: м.Одеса, вул. Канатна, 134), про визначення місця проживання дитини відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ), третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради, відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (ЄДРПОУ: 6303264, адреса: м.Одеса, вул. Канатна, 134), про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 02 квітня 2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова