Справа № 283/1232/20
провадження №2/283/39/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В. з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

15.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Предметом позову є визнання ОСОБА_2 , 1950 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Підставою позову є те, що ОСОБА_1 на праві власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.05.2006 року та посвідченого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області Іваненко О.М. Разом з цим, за даною адресою зареєстроване місце проживання брата позивача ОСОБА_2 , який фактично не проживає у житловому будинку в с. Іванівка понад один рік без поважних причин. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном, належним їй на праві особистої приватної власності, ОСОБА_1 позбавлена можливості в подальшому відчужити домоволодіння. Відтак позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим ОСОБА_1 змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та з підстав, передбачених ст.ст.386,391 ЦК України, просить захистити її право власності та усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належно, про причини неявки суд не повідомила.

ОСОБА_2 до суду не з`явився, 05.04.2021 року на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору у справі №283/1232/20 від представника відповідача Реуса Д.С., який діє в інтересах відповідача на підставі договору про надання юридичної (правової) допомоги від 26.06.2020 року та ордеру на надання правової допомоги серії ЖТ №073931 від 26.06.2020 року, а також про розгляд справи за відсутності представника.

Крім того, у ході судового розгляду справи 13.07.2020 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в якому відповідач зазначив, що позивач у заяві не довела факт щодо неможливості спільного проживання разом з ним у спірному житловому будинку в с. Іванівка та, власне, створення ОСОБА_2 ОСОБА_1 перешкод у користуванні домоволодінням. Вся суть спору позивача зводиться до неможливості останньою відчужити об`єкт нерухомого майна, що на переконання відповідача не є безумовною обставиною у знятті його з реєстраційного обліку в житловому будинку. Тому ОСОБА_2 вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін у ході судового розгляду справи, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі за безпідставністю, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Документи, які підтверджують позицію позивача.

03.05.2006 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області Іваненко О.М. видане Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за №2622, на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті її батька ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , належному спадкодавцеві на підставі Свідоцтва №2870 про право власності, виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради 05.12.2006 року (а.с.6).

Таким чином, єдиним одноособовим власником спірного об`єкту нерухомого майна була ОСОБА_1 , про що свідчить витяг про реєстрацію права власності Малинського районного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації індексний номер 14563033 від 16.05.2007року (а.с.7).

З виписки з погосподарських книг Іванівської сільської ради №235 від 26.05.2020 року вбачається, що згідно записів у по господарських книгах Іванівської сільської ради Малинського району в житловому будинку по АДРЕСА_1 , з 2001 по 2005 рр. були зареєстровані ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_3 за даною адресою був зареєстрований та залишається таким по даний час ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно довідки виконкому Іванівської сільської ради Малинського району Житомирської області №228 від 25.05.2020 року, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , а фактично проживає в АДРЕСА_2 (а.с.9).

22.05.2020 року комісією у складі депутата Іванівської сільської ради в.о. №3 ОСОБА_4 , жителів с. Іванівка ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було складено Акт обстеження домогосподарства в АДРЕСА_1 щодо проживаючих осіб у даному житловому будинку, затверджений сільським головою Давиденко Н.Б. Так, з даного документу вбачається, що ОСОБА_2 за даною адресою з 2015 року фактично не проживає (а.с.8).

Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 станом на 30.11.2006 року, виготовлений Малинським районним комунальним підприємством по технічній інвентаризації (а.с.11-12).

Місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , про що свідчить відповідна відмітка у паспорті ОСОБА_1 (а.с.14).

Документи, які підтверджують позицію відповідача:

Згідно довідки виконавчого комітету іванівської сільської ради Малинського району Житомирської області №269 від 24.06.2020 року, на момент смерті ОСОБА_3 в житловому будинку в АДРЕСА_1 був зареєстрований його син ОСОБА_2 (а.с.45).

Після смерті батька відповідач звертався до органів нотаріату з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак вмотивованою постановою державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори Ходаківської Л.В. №02-14/610 від 06.07.2020 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі даного документу у зв`язку з тим, що Свідоцтво на спадкове майно було видане в цілій частині на ім`я доньки спадкодавця ОСОБА_1 (а.с.46).

Довідкою виконкому Іванівської сільської ради №270 від 24.06.2020 року підтверджується реєстрація місця проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 (а.с.48).

Рішення, прийняті судом у ході розгляду справи:

11.08.2020 року ухвалою суду було відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Малинська державна нотаріальна контора Житомирської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.33).

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що в провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа 283/1669/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Малинська державна нотаріальна контора Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За результатами розгляду даної справи судом 27 листопада 2020 року було ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 травня 2006 року виданого нотаріусом Малинського державного нотаріального округу Житомирської області (номер у спадковому реєстрі 42337712) на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 .

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27.11.2020 року задоволено частково; рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення: позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Малинська державна нотаріальна контора Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно задовольнити частково; визнати недійсним в Ѕ частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.05.2006 року, виданого нотаріусом Малинського державного нотаріального округу Житомирської області (номер у спадковому реєстрі 42337712) на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 (а.с.52-54).

Ухвалою Малинського районного суду від 04.09.2020 року провадження у справі №283/1232/20 було зупинене до набрання законно сили рішенням у справі №283/1669/20 (а.с.50).

Ухвалою суду від 01.03.2021 року провадження у цивільній справі №283/1232/20 відновлено та призначено справу до розгляду (а.с.55).

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності.

Так, відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до глави 23 ЦК України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Згідно пункту 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, «оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Суд звертає увагу на те, що втрата права користування житловим приміщенням є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, предметом дослідження є наявність у особи прав на житло. Крім того, при прийнятті рішення у справі суд враховує висновки, викладені у постанові Житомирського апеляційного суду від 24.02.2021 року, ухваленої за результатами розгляду цивільної справи №283/1669/20, з якої вбачається, що спірне Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я ОСОБА_1 і на підставі якого вона є одноособовим власником домоволодіння АДРЕСА_1 , порушує права ОСОБА_2 , як спадкоємця їхнього батька ОСОБА_3 , в Ѕ частині. Свідоцтво про право на спадщину за законом в Ѕ частині щодо ОСОБА_1 , як спадкоємниці ОСОБА_3 , є законним. Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції породжує у відповідача право на подальшу реалізацію своїх спадкових прав після смерті батька.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, беручи до уваги принцип диспозитивності судового процесу щодо розгляду справи виключно в межах позовних вимог та принцип правової визначеності, заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню, оскільки дані вимоги безпосередньо впливають на права та обов`язки ОСОБА_2 , як рівнозначного позивачу спадкоємця після смерті батька сторін ОСОБА_3 .

Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Дане клопотання представник відповідача адвокат Реус Д.С. обґрунтовує тим, що 24.02.2021 року Житомирським апеляційним судом розглянуто справу №283/1669/20 та скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову. Нормою ч.5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З цих підстав представник відповідача вважає, що на даний час відсутній предмет спору у цивільній справі №283/1232/20, а тому провадження у ній підлягає закриттю.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

При пред`явленні позову ОСОБА_1 просила вирішити спір, що виник між сторонами у зв`язку з наявністю перешкод у останньої щодо користування її власністю домоволодінням по АДРЕСА_1 , а сам факт подання ОСОБА_1 позовної заяви до суду свідчив про наявність спору між сторонами, який переданий за ініціативою позивача на вирішення судом.

Обґрунтовуючи заяву представник відповідача посилається на відсутність предмету спору, проте суду не надано будь-яких належних і допустимих доказів для закриття провадження у справі.

При цьому у клопотанні будь-які обставини, які б вказували на зміни у правовідносинах сторін не вказані. Висновки, викладені у постанові Житомирського апеляційного суду від 24.02.2021 року, ухваленої за результатами розгляду цивільної справи №283/1669/20, з якої вбачається, що спірне Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я ОСОБА_1 і на підставі якого вона є одноособовим власником домоволодіння АДРЕСА_1 , порушує права ОСОБА_2 , як спадкоємця їхнього батька ОСОБА_3 , в Ѕ частині, не є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Таким чином суд вважає клопотання представника відповідача безпідставними, оскільки суду не доведено наявність правових і фактичних підстав для закриття провадження у справі.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 4,5,12,13,83,84,141,268,273,354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя