Справа № 487/1299/21
Провадження № 2/487/1467/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

31.03.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Універсальна біржа «Південь», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним

В С Т А Н О В И В:

24.02.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого 02.04.2001 року за № 2207 Універсальна біржа «Південь» між покупцями на квартири ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 тма ОСОБА_4 в інтересах якої діяла по дорученню ОСОБА_5 дійсним.

Позовні вимоги позивач мотивовані тим, що 02.04.2001 року між позивачами та ОСОБА_6 в інтересах якої діяла по дорученню ОСОБА_5 було укладено письмово договір купівлі-продажу нерухомого майна №2207 квартири АДРЕСА_1 . Договір був посвідчений на Універсальній біржі «Південь» та внесений до журналу реєстрації біржових угод із нерухомістю під номером №2207 від 02.04.2001 року. На момент укладання договору позивачі із відповідачами домовились про всі істотні умови договору, що відображено у договорі. В момент реєстрації угоди, сторонами були виконані всі істотні умови угоди, крім нотаріально посвідчення договору. Наприкінці 2008 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили подарувати зазначену квартиру сину ОСОБА_3 та звернулись з консультацією до нотаріуса та нотаріус їм повідомив, що договір №2207 необхідно визнати дійсним у судовому порядку або посвідчити нотаріально. Відповідачів самостійно позивачам знайти не вдалось, в зв`язку з чим позивачі звернулись до суду із даною позовною заявою. На підставі викладеного позивачі просили позов задовольнити.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Гаврасієнко В.О. від 01.03.2021 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження по справі.

До судового засідання позивачі не з`явилися, їх представник ОСОБА_7 суду надала заяву, в якій просила справу розглянути у відсутність позивачів та представника позивачів, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі та представник третьої особи до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.04.2001 року на Універсальній біржі «Південь» між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_4 , від імені якої на підставі доручення, посвідченого 12.01.2000 року Сусь Л.У. приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області за реєстровим №45 діяла ОСОБА_5 з іншої сторони, був укладений договір № 2207 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , без подальшого нотаріального посвідчення.

В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачами у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 18598 від 05.04.2001 року.

При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у листопаді 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

У відповідності до постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі позивачі сплатили відповідачу ціну договору в повному обсязі, про що зазначено у договорі, а відповідач передала позивачам предмет договору купівлі-продажу квартиру. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 02.04.2001 року квартири АДРЕСА_2 було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивачі добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 280-284,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Універсальна біржа «Південь», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 2207 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , укладений 02 квітня 2001 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_4 , від імені якої на підставі доручення, посвідченого 12.01.2000 року Сусь Л.У. приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області за реєстровим №45 діяла ОСОБА_5 з іншого боку, на Універсальна біржа «Південь» дійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачі:

ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_4 : останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_5 : останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Універсальна біржа «Південь»: місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Центральний, 15/1, .

Суддя В.О. Гаврасієнко