Справа № 626/617/21
Провадження № 2/626/343/2021
06.04.2021 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Дудченка В.О.,
за участю секретаря Зінченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краснограді, у відсутності сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округа Харківської області Момот С. В. 26.10.2010 року за реєстраційним № 3749, який зареєстровано комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвентаризатор» м. Красноград 29.10.2010 року за реєстраційним № 31168263.
Відповідач по справі - ОСОБА_2 був її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області по справі № 626/871/14-ц від 20.06.2014 року.
Відповідно до довідки Красноградської міської ради від 18.02.2021 р. № 66 в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , який фактично проживає в Ізюмському районі Харківської області.
ОСОБА_2 за місцем реєстрації в житловому будинку АДРЕСА_1 , не проживає з 2013 року, матеріально не допомагає, особистих речей в будинку не має. На даний час фактично проживає в с. Липчанівка Ізюмського району Харківської області, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.02.2021 року складеним старостою Іванівського старостинського округу.
Відповідач по справі не сплачує житлово-комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистого майна в житловому приміщенні не має, спільне господарство нами не ведеться, взаємних прав та обов`язків не маємо.
Будь-яких цивільно-правових угод з відповідачем щодо права користування житловим приміщенням вона, як власник, не укладала.
До цього часу ОСОБА_2 будь-якого наміру повернутись в будинок не висловлював.
ОСОБА_2 , не є власником житлового приміщення, тривалий час не проживає в ньому, однак продовжує бути зареєстрованим в житловому будинку АДРЕСА_1 , чим порушує її право на користування та розпорядження житловим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності, та змушує її нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг.
Позивач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої він підтримує свій позов та просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округа Харківської області Момот С. В. 26.10.2010 року за реєстраційним № 3749, який зареєстровано комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвентаризатор» м. Красноград 29.10.2010 року за реєстраційним № 31168263.
Відповідач по справі - ОСОБА_2 був її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області по справі № 626/871/14-ц від 20.06.2014 року.
Відповідно до довідки Красноградської міської ради від 18.02.2021 р. № 66 в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , який фактично проживає в Ізюмському районі Харківської області з 2013 року.
Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на даний будинок, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням.
Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку в квартирі, власником якого вона не є та щодо якого не має права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачці у користуванні її власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні будинку.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі ст.ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Частиною 2 ст.386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст.72 ЖК Української PCP визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
В зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду ніяких доказів в підтвердження своїх доводів, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 права користування будинком за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 317, 319, 346, 391 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12, 76-83, 280-282 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення направити ОСОБА_2 рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою ОСОБА_2 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області.
Суддя