Номер справи 623/3153/20
Номер провадження 2/623/80/2021
РІШЕННЯ

іменем України

01 квітня 2021 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря Костенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши в м. Ізюмі цивільну справу № 623/3153/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ізюмської міської ради Харківської області про припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: припинити право власності на об`єкт нерухомого майна- житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі припинити право часткової власності на вказаний об`єкт нерухомого майна у розмірі 1/6 частки ОСОБА_2 , у розмірі 1/6 частки, що належала ОСОБА_3 , після смерті якої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та у розмірі 2/3 частки ОСОБА_1 .

Правовстановлюючі документи - договір дарування від 03.06.1981 року, посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1894, а також зареєстрований в Ізюмському МБТІ 09.07.1981 року; свідоцтво про право власності, видане Ізюмською державною нотаріальною конторою від 12.07.1986 № 2271 та зареєстроване в Ізюмському МБТІ 15.08.1986; договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 12.09.1986 та зареєстрований в Ізюмському МБТІ 01.10.1986, щодо права власності на будинок АДРЕСА_1 вважати такими, що втратили чинність.

В обґрунтування позову вказує, щоо вона є власником 2/3 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних побудов за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно архівних реєстраційний даних КП « Ізюмське МБТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на вказаний вище житловий будинок зареєстроване : 2/3 частини за позивачкою, 1/6 частини ОСОБА_3 ,1/6 частини ОСОБА_2 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її донька ОСОБА_2 прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права. Проти спірний житловий будинок відсутній в натурі, повністю зруйнований та знищений. Позивачка, як співвласник нерухомого майна бажає припинити право власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його фактичним знищенням. Наявне зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна , якого в дійсності не існує, негативно впливає на її цивільні права та інтереси, зокрема в частині оподаткування податком на нерухоме майно, а також в частині оформлення субсидії для відшкодування державою частини вартості комунальних послуг. Відповідачка відмовляється вирішувати питання про погашення правовстановлюючих документів на колишній житловий будинок, що вказує на зловживання своїми правами, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з позовом.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивача через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі ат участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 вдруге поспіль в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить поштові повідомлення, які повернулись на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», відзив на позов суду не надсилала, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надавала.

Відповідач Ізюмська міська рада в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином, відзив на позов суду не надсилала, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надавала.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних побудов, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 03 червня 1981 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1894 ( а.с.11-12).

Згідно архівних даних комунального підприємства « Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року , житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за:

1/6 частина за громадянкою ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, видане Ізюмською державною нотаріальною конторою 12.07.1986 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2271 та 1/6 частина за громадянкою ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою 12.09.1986 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3276 ( а. с. 19).

Із архівної копії рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради народних депутатів № 594 от 18.08.1987 року вбачається, що «Изъято из пользования домовладение № 18 по ул. Надозерной и передано застройщику под застройку. До начала строительства дома исполкому решить вопрос отселения жителей из дома АДРЕСА_1 / гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 /, а УКСу облисполкома оплатить стоимость сносимых строений, фруктовых деревьев и плодоягодных насаждений подлежащих сносу» (на російській мові) ( а.с.17).

Із довідки суб`єкта господарювання ФО-П ОСОБА_6 від 11 серпня 2020 року вбачається, що після обстеження на місці 11.08.2020 року та проведення комплексу робіт встановлено, що житловий будинок під літ «А», загальною площею 109,3 кв.м., житловою площею -42,8 кв.м., погріб під літ «Б», загальною площею 20,6 кв.м., сарай під літ «В», загальною площею 8,1 кв.м., сарай під літ «Г» загальною площею -5,4 кв.м., сарай під літ «Д» загальною площею -8,6 кв.м., сараq під літ « Е», погріб під літ «Ж», загальною площею -13,7 кв.м., гараж під літ «З», загальною площею -7,3 кв.м., вбиральня під літ «И» 1 шт., паркан № 1, водопровід № 2, водопровід № 3, за адресою: АДРЕСА_1 - зруйновні та знищені ( а.с.21-22),

Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо припинення права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки припинення права власності у зв`язку з знищенням нерухомого майна не можливо, без звернення інших суб`єктів права власності (а.с.24).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 161 від 12 березня 1993 року ( а.с.71).

ОСОБА_2 05 березня 1992 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_8 ( а.с.88-89).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що прізвище нареченої ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_9 ( а.с.89).

Із копії спадкової справи № 456/93, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звернулась її онука ОСОБА_10 (а.с.41-45). Свідоцтво про право на спадщину матеріали спадкової справи не містять.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК України, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р., для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

У постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 708/254/18 викладено правовий висновок про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК України є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Оскільки позивачем було доведено належними та допустимими доказами факт знищення майна, а позивач самостійно не може зареєструвати припинення права власності на нерухоме майно, оскільки відповідачі не вчиняють дій щодо виключення запису з Державного реєстру речових прав, зловживаючи своїми правами, що призводить до порушення прав позивача, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, та керуючись ст.12, 13, 76-81, 131, 141, 223, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ізюмської міської ради Харківської області задовольнити.

Припинити право власності на об`єкт нерухомого майна- житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі припинити право часткової власності на вказаний об`єкт нерухомого майна у розмірі 1/6 частки ОСОБА_2 , у розмірі 1/6 частки, що належала ОСОБА_3 , після смерті якої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та у розмірі 2/3 частки ОСОБА_1 .

Правовстановлюючі документи - договір дарування від 03.06.1981 року, посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1894, а також зареєстрований в Ізюмському МБТІ 09.07.1981 року; свідоцтво про право власності, видане Ізюмською державною нотаріальною конторою від 12.07.1986 № 2271 та зареєстроване в Ізюмському МБТІ 15.08.1986; договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 12.09.1986 та зареєстрований в Ізюмському МБТІ 01.10.1986, щодо права власності на будинок АДРЕСА_1 вважати такими, що втратили чинність.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк

Повний текст рішення складено 06 квітня 2021 року.