Справа № 212/7810/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

29 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Поперечної А.С.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенн,

в с т а н о в и в:

в серпні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що відповідно до договору дарування від 24.04.2002 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . В квартирі крім нього зареєстрована відповідачка ОСОБА_3 , його колишня дружина, шлюб з якою розірвано 07 травня 2012 року та їх діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. Відповідачка з серпня 2016 року в квартирі не проживає, в квартирі відсутні її речі, однак добровільно з реєстраційного обліку за вказаною адресою зніматися не бажає, витрат на утримання квартири не здійснює. На даний час, він, як власник квартири, змушений сам сплачувати комунальні платежі як за себе, так і за відповідачки. Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.01.2021 року підготовче провадження закінчено, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року постановлено проведення заочного розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань не надала, заяв про розгляд справи у її відсутність не надходило.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 24.04.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 1445. Право власності на квартиру зареєстровано за позивачем Криворізьким бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за №107П стор.123 зап.123 від 05.07.2002 року, що підтверджується штампом Криворізького БТІ на зворотному аркуші договору дарування квартири АЕК №114815 від 24 квітня 2002 року.

Відповідно до довідки №42 від 19.10.2020 року виданою Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , неповнолітній ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_3 ..

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2002 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.05.2012 року, справа № 413/2636/12, 2/413/2257/12.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що знайома з сім`єю ОСОБА_7 , їй відомо, що ОСОБА_8 з літа 2016 року не проживає в кв. АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що вони сім`єю проживали в кв. АДРЕСА_1 до 2016 року. Потім він, його брат ОСОБА_5 і мама переїхали та проживали в бабусі за іншою адресою. В подальшому в 2018 року мама переїхала та стала проживати в кв. АДРЕСА_3 .

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, позивач ОСОБА_2 є єдиним власником спірної квартири та правомірно набув право власності на неї.

Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлової квартири, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрована відповідачка ОСОБА_3 , яка не проживає за адресою: АДРЕСА_2 більше року, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 840,80 грн., однак не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 07 квітня 2021 року.

Суддя: І. Я. Чорний