Справа № 296/2950/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" березня 2021 р. м.Житомир
Корольовський районний суд міста Житомира у складі:
головуючого судді Рожкової О.С.,
за участю секретаря судового засідання Могилевець В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя,
В С Т А Н О В И В :
І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ
1.1. 25.03.2019 ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила:
(1) визнати спільною сумісною власністю подружжя 29/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
(2) поділити майно між нею та ОСОБА_2 , визнавши за позивачем право власності на 29/200 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що з 10.03.1991 по 12.09.2014 сторони перебували у шлюбі, за час перебування в якому придбали 29/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які виділені в натурі та ця частина будинку має окремий вхід та прилеглу земельну ділянку, яку оформлену на відповідача. З огляду на неможливість у добровільному порядку поділити спільне майно, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
2.1. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.04.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.16).
2.2. 22.05.2020 позивачем усунуто недоліки шляхом подання уточненої позовної заяви (а.с.23).
2.3. 24.02.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/2950/19, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.26-27).
2.4. 12.02.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі № 296/2950/19, призначено до судового розгляду на 06.05.2020.
2.5. 17.03.202 від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги підтримала просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
2.6. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом із повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання згідно ч.6 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.39-40, 42-43, 47-48, 54-55, 61-62).
2.4. Враховуючи, що у встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, у судове засідання не з`явився, а також наявну згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
3.1. 12.09.2014 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 10.08.1991 відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів, що стверджується копіє рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12.09.2014 (а.с.5).
3.2. У період шлюбу 23.08.1991 ОСОБА_3 купив 20/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Халепа Н.О. 23.08.1991, зареєстрованим в реєстрі за № 5-2205 (а.с.6, 7).
3.3. 14.02.2000 ОСОБА_2 купив 9/100 ідеальних частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським В.С. 14.02.2000, зареєстрованим в реєстрі за № 131 (а.с.8,9).
3.7. Право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на 29/100 частин нерухомого майна зареєстроване за ОСОБА_2 01.08.2003 за №2108200 (а.с.10-12).
3.8. Позивач з 15.01.1992 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, які надійшли до суду 11.04.2018 (а.с.22).
ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ
4.1. Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
4.2. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
4.3. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
4.4. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, згідно з положеннями статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Аналогічні положення закріплено у пунктах 1, 2 частини першої статті 57 СК України.
4.5. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у статті 70 СК України.
4.6. Таким чином, розглядаючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання вказаного майна.
4.7. Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власностю за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
4.8. Якщо один із подружжя вклав у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (стаття 28 КпШС України).
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
4.9. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.
4.10. Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України.
4.11. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ
5.1. Між сторонами виникли правовідносини з приводу визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя.
5.2. З матеріалів справи вбачається, з 10.03.1991 по 12.04.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та 23.08.1991 відповідачем ОСОБА_2 придбано 20/100 ідеальних частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , розташоване на земельній ділянці розміром 2875 кв.м., та 14.02.2000 - 9/100 ідеальних частин зазначеного домоволодіння у квартирі АДРЕСА_4 та право власності зареєстровано на відповідача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.08.2003 за №2108200.
5.3. За нормами ст.22 КпШС України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час придбання спірної квартири майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, на кого воно було оформлено. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
5.4. Так, конструкція норми статті 22 КпШС України, яка узгоджується з нормами статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
5.5. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
5.6. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо розміру часток в спільному сумісному майні немає, шлюбний договір не укладався.
5.7. Доказів, що 29/100 ідеальних частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 придбано за особисті кошти однієї із сторін, а тому не відноситься до спільного майна подружжя, суду не надано.
5.8. Враховуючи, що спірне майно набуте подружжям під час шлюбу, суд дійшов висновку, що 29/100 ідеальних частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас, Інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не містить відомостей про право власності на 29/100 ідеальних частин домоволодіння саме у квартирі АДРЕСА_4 , а тому зміст позовних вимог в цій частині не підтверджується належними доказами.
5.9. Таким чином, в порядку поділу майна подружжя, є підстави для визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині у 29/100 ідеальних частинах житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
VI . РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
6.1. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому виходячи з вартості спірного нерухомого майна 176 722 грн. та задоволених позовних вимог майнового характеру, зі сторін підлягає стягненню 1767,22 грн. судового збору, по 883,61 грн. з кожного. Враховуючи, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 653,19 грн. та 230,42 грн. на користь держави (653,19 грн. + 230,42 грн.=883,61 грн.)
Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 200, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира, Суд,
У Х В А Л И В :
1. Позов ОСОБА_1 , задовольнити.
2. Визнати 29/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
3. В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині у 29/100 ідеальних частинах житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 19 коп. та користь держави 230 (двісті тридцять) грн. 42 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
зареєстрована за адресою:
зареєстрований за адресою:
Повний текст рішення складено 17.03.2021.
Cуддя О. С. Рожкова