ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/878/20
провадження № 2/753/15/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.,

при секретарі Григораш Н.М.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - Відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 75 637 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач в період з 06.09.2018 та 12.10.2018 шляхом безготівкового перерахунку помилково сплатив на користь відповідача грошові кошти на загальну суму 75 637 грн. Зазначені платежі здійснені без достатніх правових підстав, оскільки між сторонами відсутні договірні правовідносини, а також відсутні інші підстави для здійснення згаданих платежів. Відповідач до теперішнього часу жодних платежів в рахунок повернення безпідставно отриманих коштів не здійснив, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом.

Ухвалою суду від 10.02.2020 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

04.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він, заперечуючи проти позову, посилається на те, що 17.08.2018 між ним та «Кодісофт Лімітед» укладено Договір про надання послуг № 17082018-2-45, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надавати послуги із розробки програмного забезпечення, а замовник зобов`язався прийняти послуги та сплатити виконавцеві плату. Зазначає, що саме за послуги, надані за зазначеним договором, позивач розраховувався з відповідачем.

12.03.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що між відповідачем та ТОВ «Кодісофт» існували будь-які договірні відносини.

В судове засідання, призначене на 25.03.2021 року позивач не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Крім того представник додав, що з 09.10.2018 по 12.08.2019 відповідач систематично отримував від позивача грошові кошти за надання послуг згідно умов договору.

Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що 09.10.2018, 02.11.2018, 14.01.2019, 09.03.2019, 05.04.2019, 12.05.2019, 07.06.2019, 10.07.2019, 12.08.2019 позивачем здійснено платежі на загальну суму 75 637 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.9-17).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на договір про надання послуг №17082018-2-45, укладений між ним та Кодісофт Лімітед, юридичною особою, що створена та діє за законодавством Республіки Кіпр. Предметом вказаного договору є надання послуг з розробки/створення Програмного забезпечення та Обладнання відповідно до технічного завдання та додаткової інформації, якщо така визначена в додатках до Договору, а замовник зобов`язався прийняти послуги та сплатити виконавцеві плату за послуги в якості винагороди за надані послуги.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадськийх формувань, ОСОБА_3 є керівником ТОВ «Кодісофт», засновником якого є Кодісофт Лімітед.

Згідно наданих позивачем дублікатів квитанцій на загальну суму 75 637 грн., вбачається, що кошти були перераховані позивачем на банківську карту відповідача із зазначенням призначення платежу - розробка програмного забезпечення за відповідні місяці.

Зазначене підтверджує систематичність перерахувань грошових коштів внаслідок наявних зобов`язальних відносин між сторонами та не може свідчити про те, що кошти є безпідставно отриманими відповідачем.

Перебування сторін у правовідносинах також підтверджується електронним листуванням між сторонами (а.с. 76-93).

Будь-яких належних доказів на спростування факту існування зобов`язальних відносин між сторонами позивачем не надано.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч.1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що наявність договору чи іншого правочину є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604- 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, тобто, є зобов`язальними, і тому вони регулюються нормами зобов`язального права.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі N 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року у справі N 6-122цс14.

Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази у їх взаємозв`язку та сукупності підтверджують факт існування між сторонами зобов`язальних відносин, на підставі яких позивачем були здійснені неодноразові та систематичні переведення коштів відповідачу із зазначенням призначення платежу з метою виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, що виключає у даному випадку виникнення кондикційного зобов`язання відповідача та стягнення спірних коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Вищевикладене узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові 61-17609св18 від 17 квітня 2019 року.

Доводи позивача щодо безпідставності набуття відповідачем коштів суд відхиляє, оскільки позивачем не було належним чином доведено факту безпідставності набуття відповідачем спірних коштів, натомість з матеріалів справи вбачається добровільне волевиявлення позивача на перерахування цих коштів, і у діях відповідача не вбачається недобросовісності при набутті цих коштів.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають.

Враховуючи викладене і керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 2, 11, 177, 202, 205, 207, 600, 601, 604- 607, 609, 638, 640, 642, 1212 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної или після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р.Лужецька