Справа № 638/927/21
Провадження № 2/638/2931/21
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

при секретарі Суркової М.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в приміщенні суду в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про компенсацію моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної неправомірною тривалою бездіяльністю слідчого Либань А.М. при імітації розслідування кримінального провадження №0001156; стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 303750 грн, завдану тривалою бездіяльністю слідчого Либань А.М. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.06.2017 року, в порядку вимог ст. 214 КПК України, звернувся до уповноваженої особи прокуратури з заявою про кримінальні правопорушення, вчинені прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , але уповноважена особа прокуратури, в порушення cт.214 КПК України, навмисно протягом 24 годин після подання заяви, не внесла відомості до ЄРДР, що були викладені в заяві про кримінальні правопорушення від 06.06.2017р., чим порушила конституційне право на доступ до правосуддя. В результаті зазначеної неправомірної бездіяльності посадової особи прокуратури позивач вимушений був звертатися до Червонозаводського райсуду м. Харкова за захистом своїх прав та витрачати свій час. 17 жовтня 2017р. слідчий суддя Червонозаводського райсуду м.Харкова виніс ухвалу, якою зобов`язав уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 06.06.2017р. 24 жовтня 2017р. посадова особа прокуратури внесла відомості в ЄРДР 0001156 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 cт.364, ч.1 cт.365, ч.1 ст.367, ч.2 cт.382 КК України. В даному кримінальному провадженні слідчими неодноразово приймалися рішення про його закриття, які скасовувалися слідчими суддями Червонозаводського районного суду м.Харкова 16.03.2018р, 04.12.2018р., 03.04.2019р., 01.10.2019р. із зазначенням у судових рішеннях конкретних недоліків досудового розслідування, проте слідчих дій на виконання судових рішень слідчими проведено не було, зазначені недоліки досудового розслідування не усунені, зокрема, не проведений допит ОСОБА_1 . В грудні 2019р. матеріали кримінального провадження 0001156 направлені до СУ ТУ ДБР в м. Полтаві для проведення досудового розслідування та доручено слідчому Либань А.М. 03.01.2020 року позивач в порядку cт. 220 КПК України направив клопотання, в якому просив направити окреме доручення в оперативну службу Харківської області про допит позивача в якості потерпілого в кримінальному поводженні 0001156. Але слідчий Либань А.М., грубо порушуючи вимоги cт. 220 КПК України, на протязі трьох днів після отримання клопотання, не розглянув клопотання і до теперішнього часу не направив на адресу позивача інформацію про прийняте рішення по клопотанню від 03 січня 2020 року. 17.03.2020 року Октябрський райсуд м. Полтави, розглянувши скаргу позивача на бездіяльність слідчого Либань А.М., яка полягає у нерозгляді клопотання від 03 січня 2020р. у кримінальному провадженні - 1156, та встановив, що слідчим було допущено бездіяльність при розгляді клопотання від 03 січня 2020р., так як клопотання слідчим фактично не розглянуто, постановив ухвалу, якою зобов`язав слідчого Либань розглянути клопотання від 03 січня 2020р. в порядку, передбаченому cт. 220 КПК України, про результати розгляду якого повідомити заявника. 04.04.2020 року позивач, як потерпілий, в порядку, передбаченому cт. 220 КПК України, вдруге направив на адресу слідчого Либань А.М. клопотання про виконання ухвали Октябрського райсуда м. Полтави від 17 березня 2020р.; визнання позивача потерпілим по кримінальному провадженню 0001156. Але слідчий Либань А.М., в порядку, передбаченому cт. 220 КПК України, не проінформував позивача про результати розгляду клопотання від 04 квітня 2020р., чим порушив конституційне та процесуальне право на доступ до правосуддя. 01.06.2020 року в порядку, передбаченому cт. 220 КПК України, втретє позивач звернувся до слідчого Либань М. з клопотанням про виконання ухвали Октябрського райсуду м. Полтави від 17 березня 2020р.; допитати позивача в якості потерпілого та видати пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Але слідчий Либань А.М. в порядку, передбаченому cт. 220 КПК України, навмисно не проінформував позивача про результати розгляду клопотання від 01 червня 2020р. 21 липня 2020р. позивач звернувся до слідчого Либань А.М. з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи з метою встановлення розміру компенсації моральної шкоди, спричиненої злочинними діями. Але слідчий Либань А.М., навмисно порушивши вимоги КПК України, продовжуючи навмисно свою бездіяльність, не прийняв рішення по клопотанню від 21.07.2020р. 22 серпня 2020р. позивач в порядку, передбаченому cт.220 КПК України, знову звернувся до слідчого Либань А.М. з клопотаннями виконати ухвалу Октябрського райсуду м. Полтави від 17 березня 2020р.; допитати позивача в якості потерпілого та видати пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Але слідчий ОСОБА_4 , навмисно порушивши вимоги КПК України, продовжуючи навмисно свою бездіяльність, не прийняв рішення за клопотанням від 22 серпня 2020 р. 25 вересня 2020р. позивач, в порядку, передбаченому cт. 220 КПК України, звернувся на ім`я начальника першого слідчого відділу СУ ТУДБР в м. Полтави Калугина Е.П. з клопотанням про відвід слідчого Либань від розслідування у кримінальному провадженні 0001156. Але ОСОБА_5 в порядку, передбаченому cт. 220 КПК України, не проінформував позивача про результати розгляду клопотання від 25.09.2020р. Слідчий, не зважаючи на ухвали суду, клопотання позивача, докази в кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність та не проводить досудове розслідування в розумні строки, що спричиняє позивачу моральні страждання.

Ухвалою судді від 27.01.2021 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

24.02.2021 року надійшов відзив на позовну заяву з прохання відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що слідчим ТУ ДБР у м.Полтаві в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0001156 від 24.10.2017 року проведено в повній мірі низку процесуальних дій, з метою встановлення істини та подій кримінального правопорушення, в тому числі допитано свідків, оглянуто документи в кримінальному провадженні тощо. За наслідками проведеного досудового розслідування встановлено відсутність в діях прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України. 24.10.2017 року кримінальне провадження закрито, доводи позивача зводяться до незгоди з прийнятими процесуальними рішеннями слідчого в рамках кримінального провадження, позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльності ТУ ДБР у м.Полтаві, завдана моральна шкода не підтверджена належними доказами. Позивач вже звертався до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди до прокуратури Харківської області по кримінальному провадженню №00001156 від 24.10.2017 року та постановою Харківського апеляційного суду від 23.12.2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, позивач подає необґрунтовані позови про відшкодування моральної шкоди, що підтверджується постановами Верховного Суду; питання правомірності дій посадових осіб ТУ ДБР у м.Полтаві слідчими суддями не розглядалось.

Ухвалою суду від 02.03.2021 року по справі закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставі доводів, викладених в позовній заяві, відповідач заперечував у задоволенні позовних вимог на підставі доводів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно витягу з ЄРДР кримінальне провадження №0001156 внесно 24.10.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17.10.2017 року за зверненням ОСОБА_1 .

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, Либань А.М. від 22.12.2020 кримінальне провадження №0001156 від 24.10.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.264, ч.1 ст.365, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень у діях прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 . Як вбачається з постанови, під час досудового розслідування допитано ОСОБА_1 , проте останні відмовився від дачі показань, оскільки не погоджувався зі своїм процесуальним статусом та вимагав допитати його у якості потерпілого, а не свідка; у задоволенні клопотання позивача про визнання його потерпілим відмовлено; у якості свідка допитано прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 ; допитано у якості свідка слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6

04.04.2020 року позивач звертався до слідчого ТУ ДБР в м.Полтаві ОСОБА_7 з повторним клопотанням про виконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 17.03.2020 року. Вказаною ухвалою (справа №554/1183/20, провадження №1-кс/638/554/2433/2020) скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, Либаня А.М., яка полягає у нерозгляді клопотання від 03 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0001156 задоволено. Зобов`язано слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, в якого перебувають матеріали кримінального провадження №0001156 від 24 жовтня 2017 року за ч.1 ст.364,ч.1 ст.365, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 січня 2020 року в порядку, передбаченому ст.220 КПК України, про результати розгляду якого повідомити заявника.

01.06.2020 року позивач звертався до слідчого з клопотанням про виконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 17.03.2020 року.

21.07.2020 року позивач звертався до слідчого з клопотанням про призначення судової-психологічної експертизи по кримінальному провадженню №0001156.

22.08.2020 року позивач звертався до слідчого з клопотанням про виконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 17.03.2020 року.

25.09.2020 року позивач звертався до начальника Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР в м.Полтаві про відсторонення слідчого ОСОБА_7 від досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001156.

03.01.2020 року позивач звертався до слідчого з клопотанням про направлення окремого доручення оперативній службі Харківської області про допит позивача у якості потерпілого.

За повідомленням прокуратури Харківської області від 22.10.2019 року за вих.№15/4-75217 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.10.2019 року скасовано постанову від 20.06.2019 року про закриття кримінального провадження. 10.10.2019 року винесено постанову про визначення територіальної підслідності та матеріали кримінального провадження направлено на адресу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, для проведення досудового розслідування.

09.10.2019 року позивач звертався до керівника прокуратури Харківської області з клопотанням про направлення матеріалів кримінального провадження для розслідування в слідчий відділ ТУ ДБР в м.Полтава.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.10.2019 року (справа №646/805/18, провадження №1кс/646/4356/2019) скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. від 20.06.2019 року про закриття кримінального провадження №0001156 від 24.10.2017 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.06.2019 року (справа №646/805/18, провадження №1кс/646/3520/2019) у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення слідчих дій відмовлено.

29.07.2019 року позивач звертався до слідчого прокуратури Харківської області з клопотанням про призначення судової-психіатричної експертизи.

26.05.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звертались до прокурора Крупка А.А. з клопотанням про зобов`язання слідчого усунути недоліки, викладені в ухвалах Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.03.2018 року, 04.12.2018 року, 03.04.2019 року.

За повідомленням прокуратури Харківської області від 29.05.2019 року за вих. №15/3-752-17 у кримінальному провадженні виконуються необхідні слідчі дії.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03.04.2019 року (справа №646/805/18, провадження №1-кс/638/2250/2019) постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 20.02.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001156 від 24 жовтня 2017 року скасовано.

Постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Горідько В.А. від 20.02.2019 закрито кримінальне провадження №0001156, у зв`язку з відсутністю події кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України.

18.03.2019 року позивач звернувся до прокурора з клопотанням про повідомлення про підозру.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04.12.2018 року (справа №646/805/18, провадження №1-кс/638/7272/2018) постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 20 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження, № 0001156 від 24 жовтня 2017 року скасовано.

За повідомленням старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області від 19.10.2018 року за вих. №17/2-752-17 прокуратурою області розглянуто звернення позивача від 18.10.2018 року.

16.03.2018 року позивач звернувся до слідчого прокуратури Харківської області з клопотанням про виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.03.2018 року.

За повідомленням старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області від 02.07.2018 року за вих. №17/2-753-17 прокуратурою області розглянуто звернення позивача від 23.06.2018 року.

23.06.2018 року позивач звертався до керівника прокуратури Харківської області із заявою про виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26.05.2018 року.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.08.2018 року (справа №646/805/18, провадження №1кс/646/1624/2018) заяву про відвід слідчого задоволено. Відведено слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001156 від 24.10.2017 р.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.03.2018 року (справа №646/805/18, провадження №1-кс/646/1117/2018) постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 20.12.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001156 від 24.10.2017 року скасовано.

За повідомленням прокурора організаційно-методичного відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури від 10.11.2017 року за вих.№15/3-75217 заява позивача від 30.10.2017 року розглянута.

30.10.2017 року позивач звернувся до начальника слідчого управління прокуратури Харківської області із заявою про зобов`язання слідчого направити виписку з ЄРДР.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1879 неврологічного відділення від 20.09.2017 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: віддалені наслідки черепно-мозкової травми (1996 р.), посттравмативна енцефалопатія з лікворно-гіпертензійним, вестибуло-атактичним та астенічним синдромами, вегето-судинними пароксизмами за змішаним типом; атеросклеротичний кардіосклероз, хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії; стан після оперативного лікування та ПХТ СА сігмовидної кишки Т4 NO MO (07.02.2010). Коланостома, ХБП 1 ст., пієлонефріт, стадія ремісії. Парапельвикальна киста лівої нирки великих розмірів ХПН 0 ст.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв?язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров?я; протиправної поведінки щодо членів сім?ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також обов?язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв?язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

У частині 2 ст. 1167 ЦК передбачені випадки відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи: а) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; б) якщо шкоди завдано фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду; в) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, позивач зазначає, що відповідач не проводить розслідування по кримінальному провадженню, чим ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

Разом з тим, механізм реалізації захисту прав потерпілого в рамках розгляду кримінального провадження визначений нормами статей 56,303 КПК України.

Тобто, ОСОБА_1 звертаючись до слідчих суддів зі скаргам в межах кримінального провадження №0001156 реалізовував свої права прямо передбачені нормами КПК України та скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, зобов`язання вчинити певні дії або задоволення заяви про відвід слідчого не свідчить про наявність вини та завдання цим моральної шкоди позивачу, діями або бездіяльністю працівників органу досудового розслідування.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не доведено причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та моральними стражданнями позивача.

При цьому, суд не приймає за належний доказ заподіяння шкоди виписку із медичної картки стаціонарного хворого, оскільки вона датована 20.09.2017 року, а кримінальне провадження передано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, для проведення досудового розслідування 10.10.2019 рокузгідно постанови про визначення територіальної підслідності. Крім цього, з даної виписки не вбачається, що захворювання перебуває у причинному зв`язку із розслідуванням кримінальної справи, що перелічені хвороби з`явилися у позивача внаслідок душевних страждань, викликаних діями відповідача.

Крім того, в постанові Верховного Суду по справі № 686/27885/19 від 20.01.2021 року зазначено наступне.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому майнової та моральної шкоди внаслідок невнесення слідчим СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 11 травня 2017 року, причинний зв`язок між діями слідчого поліції та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався.

Факт того, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2017 року зобов`язано начальника СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області забезпечити внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою позивача від 11 травня 2017 року, не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням шкоди.

Вищевказане також узгоджується з постановою Верховного Суд від 03.03.2021 року по справі №638/17962/15.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини (справа «Перна проти Італії» від 25.07.2001 року) зазначено, визнання урядом факту порушення саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією будь-якої моральної шкоди, завданої заявникові.

Суд не приймає посилання позивача на постанову Верховного суду від 02.12.2020 року по справі №638/14008/17, оскільки остання суперечить постанові Верховного Суду по справі № 686/27885/19 від 20.01.2021 року та постанові Верховного Суд від 03.03.2021 року по справі №638/17962/15, зокрема в цій справі також позивач ОСОБА_1 .

Так, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач реалізував свої права передбачені нормами КПК України, шляхом оскарження дії та бездіяльності органів досудового розслідування та суду не надано жодного доказу спричинення бездіяльністю або діями відповідача ОСОБА_1 моральних страждань.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, які б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками для позивача.

Керуючись ст.ст.23,1167,1176 ЦК України, ст.ст. 3,4,5,10,13,76,81,265-268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, (м.Полтава, вул.Соборності, 37, код ЄДРПОУ 42334163) про компенсацію моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 05.04.2021 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин