Справа № 169/994/20
Провадження № 2/169/209/21
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Тітівалова Р.К.

з участю

секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 17 листопада 2010 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір (без номеру), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 12 жовтня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 29698.71 грн, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до позовної заяви додав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити, а справу розглядати за його відсутності (а. с. 84).

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 139). 6 квітня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає частково, не заперечує проти стягнення з неї суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000 гривень, а в частині стягнення відсотків та пені позов не визнає. Також вказала, що просить справу розглядати без її участі (а.с. 143).

Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що 17 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір (без номеру) шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 7).

До договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, а також інформацію про умови кредитування від 30 вересня 2020 року.

1 серпня 2014 року на виконання умов договору відповідачу було видано картку № НОМЕР_1 , на яку 18 березня 2016 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 600 гривень.

9 листопада 2017 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 15000 гривень, а 30 серпня 2018 року зменшено до 0 гривень (а. с. 6).

Видана відповідачу картка неодноразово перевидавалася і останній раз термін дії картки встановлено до жовтня 2023 року (а. с. 5).

Банк, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання виконав.

Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку (а. с. 23-52).

З наданого Банком розрахунку видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (без номеру) від 17 листопада 2010 року станом на 12 жовтня 2020 року становить 29698.71 гривень і складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19412.02 гривень, заборгованості за процентами за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України - 5397.87 гривень, пені - 4888.82 гривень (а. с. 14-22).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У розглядуваному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг Банку приєднується саме до тих умов, з якими він ознайомлений.

З матеріалів справи видно, що Банком як доказ укладення договору з відповідачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись до суду, Банк просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, процентами за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 листопада 2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що саме з цими Витягами ознайомилася і погодилася відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо пені та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

У заяві позичальника від 17 листопада 2010 року розмір тіла кредиту, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру відсутні.

Відсутні у матеріалах справи і докази про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які знаходяться в матеріалах справи, визнавала відповідач як беззаперечні умови кредитного договору.

Крім того, вказані документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 листопада 2010 року шляхом підписання анкети-заяви.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді умови відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення на його користь з відповідача пені у розмірі 4888.82 гривень.

Разом із тим, із наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 і виписки по рахунку видно, що відповідачу 9 листопада 2017 року було встановлено на картку кредитний ліміт у максимальному розмірі 15000 гривень, який 30 серпня 2018 року зменшено до 0 гривень (а. с. 6).

З огляду на вказане, не можна погодитися із розміром простроченого тіла кредиту, який позивач просив стягнути з відповідача, - 19412.02 гривень, оскільки він значно перевищує розмір основного тіла кредиту - розмір максимально встановленого позивачем кредитного ліміту.

Більше того, відповідно до виписки по рахунку відповідач фактично і використовувала кредитні кошти у межах визначеного Банком ліміту, а сума понад встановлений кредитний ліміт сформована Банком за рахунок автоматичного списання коштів на погашення процентів за користування відповідачем кредитними коштами і використання кредитного ліміту, пені, процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України в односторонньому порядку за відсутності для цього правових підстав з вищевикладених у цьому рішенні мотивів.

Виходячи з того, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані Банком на кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами договору, але не повернула їх, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, що нею фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто у розмірі 15000 гривень, є підставними і підлягають до задоволення.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача також три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 5397.87 гривень.

Вказану суму позивачем нараховано із розрахунку 84 % річних за період з 1 листопада 2019 року по 1 березня 2020 року (а. с. 22).

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданої позивачем довідки видно, що відповідачу 7 листопада 2017 року було видано кредитну картку, термін дії якої - 05/21, тобто до травня 2021 року, а 30 вересня 2020 року - із терміном дії до 10/23, тобто до жовтня 2023 року (а. с. 5).

Будь-яких доказів про закриття карткового рахунку у зв`язку із достроковою вимогою про стягнення тіла кредиту Банком не надано.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана відповідачем, не містить положень щодо строків повернення отриманих кредитних коштів та суми обов`язкового щомісячного платежу.

Виходячи із меж заявлених Банком позовних вимог та враховуючи, що строк договору (строк дії картки) не закінчився станом на листопад 2019 року (початок періоду нарахування позивачем процентів на підставі статті 625 ЦК України), відомості про пред`явлення вимоги дострокового повернення коштів до вказаного періоду нарахування цієї складової заборгованості позивачем не надано, то суд дійшов висновку про відсутність у розглядуваному випадку підстав вважати зобов`язання відповідача в контексті положень статті 612 ЦК України простроченим станом на період з листопада 2019 року по березень 2020 року, що виключає, в свою чергу, можливість застосування положень статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 4 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Крім того, Банк, зазначивши розмір трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання - 5397.87 гривень, не надав обґрунтованого розрахунку цієї суми.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що приєднана до позовної заяви інформація про умови кредитування (а.с. 8-12), в якій визначені строк договору (12 місяців з пролонгацією), строки погашення кредиту (до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), пільговий період (до 55 днів), процентні ставки за користування кредитом (в межах пільгового періоду та поза його межами), розмір пені та інше, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у цій справі, оскільки вказані умови кредитування підписані відповідачем 30 вересня 2020 року, не мають зворотної дії в часі і станом на 12 жовтня 2020 року (дата, станом на яку позивач просив у позовній заяві стягнути з відповідача заборгованість) обставини, за яких можливо застосувати вказані умови кредитування, зокрема, щодо нарахування пені, не настали.

У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (50.51 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1061.72 гривень (2102 грн * 50.51 % / 100% = 1061.72 грн).

На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 612, 625, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та керуючись статтями 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором (без номеру) від 17 листопада 2010 року в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

У решті позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1061 (одна тисяча шістдесят одна) гривня 72 (сімдесят дві) копійки.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», адреса місця знаходження: вулиця Набережна Перемоги, 50, місто Дніпро, .

Представник позивача: Дашко Володимир Миколайович, адреса місця знаходження: вулиця Набережна Перемоги, 50, місто Дніпро, паспорт серії НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 6 квітня 2021 року.

Головуючий