Єдиний унікальний номер: 448/1608/20
Провадження № 2/448/233/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.04.2021 року м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Гіряк С.І.,

за участю секретаря судового засідання Крив`як О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу:

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до

відповідача Мостиської міської ради Львівської області

третя особа: Радивилівська районна державна нотаріальна контора Рівненської області

вимоги позивача: про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

учасники справи - не з`явилися.

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

І. Суть спору:

Позивачі 29.12.2020 року звернулися до суду із зазначеним позовом до Мостиської міської ради Львівської області, покликаючись на те, що їхнім (позивача 1 та позивача 2) батькам: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , належав житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , побудований ними у 1990 році. Даний будинок належав кожному з них по 1/2 частині.

06.09.1999 року померла їхня (позивачів 1 та 2) мати - ОСОБА_5 . За свого життя заповіту вона не складала. Після смерті матері спадкоємцями першої черги спадкування були: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також їхній батько ОСОБА_4 . Вказують, що вони є спадкоємцями, що прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном після смерті матері та дружини, оскільки проживали з ОСОБА_5 на час її смерті, продовжували постійно проживати по даний час.

Зазначають, що після смерті ОСОБА_5 позивач 1, позивач 2 та ОСОБА_4 спадкують кожен по 1/3 частині спадщини, тобто по 1/6 частині будинковолодіння. Частка ОСОБА_4 в будинковолодінні збільшилась до 2/3 частин.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За свого життя заповіту він не складав. Після його смерті спадкоємцями пертої черги спадкування за законом являються вони, позивачі по справі.

Звертають увагу на те, що після смерті ОСОБА_4 позивачі, спадкують кожен по 1/3 частині спадщини від 2/3 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , тобто по 2/9 частини кожна.

Зазначають, що частка позивача 1 та позивача 2 у будинковолодінні збільшилась до 7/18 частин. Частка позивача 3 після смерті ОСОБА_4 становить 2/9 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Для реалізації своїх майнових прав на зазначений вище житловий будинок вони змушені звернутися до суду з даною позовною заявою, у зв`язку з тим, що вони зверталися до нотаріуса для оформлення спадщини, однак їм було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б давали їм підстави у позасудовому порядку оформити право власності.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи:

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, проте, подали до суду спільну заяву, в якій просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, однак, подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - Радивилівської районної державної нотаріальної контори Рівненської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді від 15.01.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

ІV. Обставини справи, встановлені судом:

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що батькам (позивача 1 та позивача 2) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , належав житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , побудований ними у 1990 році. Даний будинок належав кожному з них по 1/2 частині.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача 1 та позивача 2 - ОСОБА_5 . За свого життя заповіту вона не складала. Після її смерті спадкоємцями першої черги спадкування були: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також їхній батько ОСОБА_4 .

Встановлено, що вони є спадкоємцями, що прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_5 , оскільки проживали з нею на час її смерті, що підтверджується довідкою №3146 від 15.12.2020 року.

Після смерті ОСОБА_5 позивач 1, позивач 2 та ОСОБА_4 успадкували кожен по 1/3 частині спадщини, тобто по 1/6 частині будинковолодіння. Частка ОСОБА_4 в будинковолодінні збільшилась до 2/3 частин.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За свого життя заповіту він не складав. Після його смерті спадкоємцями пертої черги спадкування за законом являються позивачі по справі.

Після смерті ОСОБА_4 позивачі, успадкували кожен по 1/3 частині спадщини від 2/3 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , тобто по 2/9 частини кожний.

Таким чином частка позивача 1 та позивача 2 у будинковолодінні збільшилась до 7/18 частин. Частка позивача 3 після смерті ОСОБА_4 становить 2/9 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від 07.09.1999 року та серії НОМЕР_2 від 26.10.2012 року; довідкою №141 від 29.01.2016 року; довідкою №3144 від 15.12.2020 року; довідкою №3145 від 15.12.2020 року; довідкою №3146 від 15.12.2020 року; копією свідоцтва про народження від 17.01.1984 року; копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ; копією спадкової справи № 8/2020 та іншими матеріалами справи.

V. Оцінка Суду.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Виходячи із змісту статті 524 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В свою чергу статтями 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім того, згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»: «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81);

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

VI. Висновки Суду

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що право на спірне нерухоме майно (житловий будинок) перейшло в порядку спадкування до позивачів . Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на дане майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування.

Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

VII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Виходячи із вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору залишити за ними.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

1.Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Мостиської міської ради Львівської області (третя особа: Радивилівська районна державна нотаріальна контора Рівненської області) про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1 право власності 7/18 частин житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .

3.Визнати за ОСОБА_2 право власності 7/18 частин житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .

4.Визнати за ОСОБА_3 право власності 2/9 частини житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1.

5.Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачами.

6.Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

7.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 місце проживання: с. Черневе, Яворівський р-н., Львівська область, індекс 81300; РНОКПП - НОМЕР_4 ;

Позивач 2: ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_5 ;

Позивач 3: ОСОБА_3 місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП - НОМЕР_6 ;

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області місце знаходження: вул.Грушевського, 6, м. Мостиська, Львівської області, індекс 81300;

Третя особа: Радивилівська районна державна нотаріальна контора Рівненської області місце знаходження: вул. Кременецька, 52, м. Радивилів, Рівненська обл., індекс 33500.

Повний текст судового рішення складено 02.04.2021 року.

Суддя С.І. Гіряк

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк