№ 207/3480/20
№ 2/207/515/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу № 31, треті особи: ОСОБА_2 , державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахова Ольга Сергіївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до житлово-будівельного кооперативу № 31 (ЖБК № 31), створення якого затверджено рішенням виконкому Дніпродзержинської міської ради народних депутатів № 248 від 29.06.1982 року.

28.01.2017 року позивач ОСОБА_1 з метою оформлення спадкового майна після смерті батька ОСОБА_3 та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, звернувся до Другої кам`янської державної нотаріальної контори з відповідними документами, де було заведено в Спадковому реєстрі спадкову справу № 60165235 (номер у нотаріуса 37/2017).

Однак, згідно відповіді від 24 листопада 2020 року, виданої державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою Ольгою Сергіївною, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з неможливістю вчинення нотаріальної дії через відсутність документів, які посвідчують право власності та рекомендовано з метою захисту своїх законних прав для вирішення питань щодо оформлення права власності на вказаний об`єкт нерухомого майні звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Згідно довідки, виданої ЖБК № 31, ОСОБА_3 одержав в ЖБК № 31 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на четвертому поверсі, загальною площею 59, 9 кв., житловою площею 34,0 кв. м. та пайовий внесок за цю квартиру в сумі 7391,00 руб (сім тисяч триста дев`яносто один) крб. 00 коп. сплатив повністю в липні 1992 році.

Таким чином, за положеннями законодавства, ОСОБА_3 , який вніс повний розмір пайового внеску до житлового-будівельного кооперативу АДРЕСА_3 , набув право власності на зазначену квартиру.

Спадкоємцями після померлого ОСОБА_3 , окрім позивача ОСОБА_1 , також є ОСОБА_2 сестра позивача.

Після заведення спадкової справи, ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки від 04.09.2020 року, виданої Другою кам`янською державною нотаріальною конторою, спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняв син ОСОБА_1 , інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 за життя не зареєстрував право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що перешкоджає отриманню свідоцтва про право власності на спадкове майно після його смерті позивачем ОСОБА_1 , останній вимушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою.

На підставі зазначеного, позивач в позовній заяві просив суд: визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв.м, в тому числі житловою площею 34,0 кв.м, що є підставою для реєстрації права власності за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обґрунтовані визнав у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надавши заяву, в якій просила розглянути дану справу за її відсутністю, позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі. Заперечень проти позову не має.

Третя особа - державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахова О.С. у судове засідання не з`явилася, надавши заяву, в якій просила розглянути дану справу за її відсутністю. Заперечень проти позову не надав.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (ар.с.60).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.14).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті якого спадщину прийняв його син, ОСОБА_1 .

Вказана квартира була одержана ОСОБА_3 в ЖБК №31, пайовий внесок за цю квартиру становив 7391,00 руб., який ОСОБА_3 сплатив повністю у1992 році, що підтверджується довідкою голови ЖБК № 31 Л.І. Марковою (ар.с.15, 16). Однак у зв`язку із тим, що за життя ОСОБА_3 не зареєстрував своє право власності на вказану квартиру, позивач вимушений звертатись до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. ст. 328, 331 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що перешкоджає отриманню свідоцтва про право власності на спадкове майно після його смерті позивачем.

Відповідно до роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

За положеннями ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач позбавлений можливості реалізувати право на спадкування спірного майна, оскільки державна реєстрація речових прав на вищезазначену квартиру спадкодавцем не була здійснена. За таких обставин, зареєструвати таке право за померлим відповідно до норм чинного законодавства України не вбачається можливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Разом з цим відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Слід також зазначити, що згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

При цьому Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз`яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

Відповідно до п.5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 18.09.1987р. Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи зазначено, що згідно із ст. 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

31.01.2017 року позивач з метою оформлення спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, звернувся до нотаріальної контори з відповідними документами (ар.с.58). Того ж дня його сестра ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву про відмову від належної їй частки спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (ар.с. 54).

Разом з цим у судовому засіданні було встановлено, що згідно відповіді від 24 листопада 2020 року, виданої державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою Ольгою Сергіївною, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з неможливістю вчинення нотаріальної дії через відсутність документів про реєстрацію права власності на квартиру за вищевказаною адресою на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 (ар.с.13).

Надана нотаріусом відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку.

Враховуючи викладене та обставини справи, відсутність реєстрації права власності на спадкове майно за спадкодавцем, позбавляє нотаріальну контору можливості видати спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно, проте не позбавляє позивача права на спадщину. Оскільки сумніви того, що квартира АДРЕСА_2 належала спадкодавцеві ОСОБА_3 відсутні, є законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за законом.

Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому оскільки відповідачем жодна з обставин, зазначених за текстом позовної заяви не оспорюється, їх наявність слід вважати доведеною.

Оскільки відповідач у справі позов визнав, а також те, що підстав вважати, що визнанням позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, його можна прийняти, та позов задовольнити.

Витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., позивач просить покласти на нього.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, ст. 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу № 31 , треті особи: ОСОБА_2 , державний нотаріус Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахова Ольга Сергіївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом,- задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,9 кв.м, в тому числі житловою площею 34, 0 кв.м.

Витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок, покласти на позивача за його згодою.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2021 року

Суддя І.М. Юрченко