Справа №461/4166/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова, у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

при секретарі судового засідання Рудницькій А.О.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові, у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, яку мотивував тим, що 14 серпня 2019 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «IVECO 35C15», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки під час повороту праворуч не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль позивача, що спричинило механічні пошкодження, після чого залишив місце ДТП до якої був причетний. У зв`язку з чим просить суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь 39730 грн. матеріальну шкоду, яка складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля Lexus RX350, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який станом на момент ДТП становить 56175,75 грн., за мінусом суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 29510 грн., та стягнення вартості експертизи в розмірі 2220 грн. Крім того, просила стягнути недоотримані доходи, які позивач міг би реально одержати виконуючи свої обов`язки, як адвоката та підприємця використовуючи свій транспортний засіб, - в розмірі 8000 грн. Більше того, просила стягнути моральну шкоду, в розмірі 5000 грн., так як внаслідок вказаного ДТП ОСОБА_1 зазнала душевних страждань через пошкодження автомобіля, та протягом тривалого часу не могла користуватися ним за його призначенням, окрім того, були порушені нормальні життєві зв`язки позивача. Зазначає, що була змушена переносити планові зустрічі з дня на день та постійно змінювати їх час, у зв`язку із чим постраждала її ділова репутація. Всього просить стягнути з відповідача 39730 грн матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 травня 2020 року, відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі №461/4166/20, та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідача, та згідно повідомлення про вручення поштового відправлення була ним отримана 13 червня 2020 року.

05 червня 2020 року, представником позивача було надано суду клопотання про витребування доказів, в якому останній просив суд зобов`язати ОСОБА_2 надати до суду його трудову книжку для огляду, витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області дані щодо надходжень від ОСОБА_2 у вигляді нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із місця праці для встановлення наявності трудових відносин за період з 01 липня 2019 року по 31 жовтня 2019 року; витребувати у Головного управління Державної податкової служби у Львівській області звіт за період з 01 липня 2019 року по 31 жовтня 2019 року щодо суми чистого доходу отриманого ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши матеріали поданого клопотання, матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку, що таке не підлягає до задоволення, оскільки дані, які просить витребувати представник позивача не мають відношення до предмету спору у вказаній цивільній справі.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи в судові засідання не з`явився, та відзив по справі до суду не направив.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що суддею Жовківського районного суду Львівської області винесено постанови від 16 вересня 2019 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , 14 серпня 2019 року, о 16 год. 00 хв. в м. Львів, вул. Рильєва, 5, керуючи автомобілем марки «IVECO 35C15», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки під час повороту праворуч не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль марки «LEXUS RX350», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , що спричинило механічні пошкодження т/з, чим своїми діями порушив п.п. 2.3 «Б», 13.1 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, та не надавши допомоги потерпілому залишив місце ДТП до якої був причетний, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП. З постанов вбачається, що ОСОБА_2 в судовому засіданні провину у вчиненому визнав повністю, у вчиненому розкаявся, просив суворо не карати. У зв`язку з чим суддею визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП України.

Згідно висновку експерта №167/19 від 08 жовтня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля LEXUS RX350, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП - 14 вересня 2019 року становить 56175,75 грн. Крім того, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля LEXUS RX350, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП - 14 серпня 2019 року становить 26171,32 грн. При цьому, вартість проведення автотоварознавчої експертизи №1709/19 становить 2220,00 грн.

Як вбачається зі страхового акту №2409711 від 13 березня 2020 року, за полісом №3124216 - приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» здійснило відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 26665,7 грн.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України, докази мають були належними - містити інформацію щодо предмета спору, допустимими, тобто одержані в законний спосіб та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Щодо матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова).

В п. 4 Постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Дослідивши зазначені письмові докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 була встановлена судовим розглядом Жовківського районного суду Львівської області, яким було винесено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення ст. 124 КУпАП та 122-4 КУпАП. При цьому, з висновку експерта №1709/19 вбачається, що відповідачем було завдано позивачу матеріальної шкоди, в розмірі 56175,75 грн., при цьому, згідно страхового акту, позивачу здійснено відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 26665,7 грн., всього позивачу не сплачено 29510 грн. та не сплачено витрати за проведення експертизи в розмірі 2220 грн. Надані позивачем докази на підтвердження обставин задання матеріальної шкоди є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування.

Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали, є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановами Жовківського районного суду Львівської області від 16 вересня 2019 року, то сума відшкодування має бути стягнута саме з нього в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди.

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 29510 грн. та 2220 грн. витрат на проведення експертизи.

Щодо стягнення з відповідача недоотриманих доходів.

Щодо стягнення з відповідача недоотриманих доходів, які позивач міг би реально одержати виконуючи свої обов`язки, суд зазначає наступне. Пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди (недоотриманого доходу) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також і те, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року по справі № 6-237цс16 та в постанові Верховним Суду від 11 листопада 2019 року по справі №370/3281/15-ц. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що ним недоотримано доходи, які він міг би реально одержати виконуючи свої обов`язки, як адвоката в сумі 8 000 грн., як і не надано розрахунку недоотримання таких доходів, у зв`язку з чим, суд вважає, що така вимога позивача не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 5 000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У відповідності до п. 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у стражданнях з приводу пошкодження належного майна, душевних страждань перенесених під час ДТП, а також неможливості позивачем протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням її нормальних життєвих зв`язків. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, які підлягають до стягнення в розмірі 5000 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 29510 грн., моральна шкода в розмірі 5000 грн., та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 2220 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 29510 грн. (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот десять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.( п`ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 2220 грн. (дві тисячі двісті двадцять гривень).

У задоволенні вимог в іншій частині, - відмовити.

Повний текст рішення проголошено 06 квітня 2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.Д. Фролова