КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8831/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2211/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.І., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Басараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Морозової Тамари Василівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року у складі судді Бабко В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні сина та визначення порядку участі батька у вихованні сина,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась у суд із позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовано тим, що 02.08.2011 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб.

Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя між сторонами не склалось, сторони припинили підтримувати шлюбно-сімейні стосунки, проживають за різними адресами, спільного домашнього господарства не ведуть. Наразі позивачка разом з малолітнім сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 , дитина повністю перебуває на її утриманні.

Відповідач в свою чергу самоусунувся від виховання дитини, не дбає про фізичне здоров`я сина та психологічний стан, матеріально не забезпечує, негативно впливає на духовний та моральний розвиток дитини. Крім того, відповідач вчиняє протиправні дії щодо позивачки, спільного сина та інших родичів, про що правоохоронними органами відкрито ряд кримінальних проваджень. Також, відповідач неодноразово забираючи спільного сина не повідомляв матері, щодо місцезнаходження дитини. Отже, дії відповідача негативно впливають на духовний та моральний розвиток дитини, а тому позивачка вимушена звернутись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вересні 2019 року адвокат Басараб Н.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася у суд із зустрічним позовним до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні сина та визначення порядку участі батька у вихованні сина.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що сторони дійсно перебували в зареєстрованою шлюбі, який на даний час рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2018 року було розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народився спільний син ОСОБА_3 .

На сьогодні батько малолітнього ОСОБА_3 позбавлений можливості бачитись із сином, через перешкоди з боку його матері, ОСОБА_2 , остання не дає можливості вільно спілкуватись з дитиною, приймати участь у його вихованні, дозвіллі на рівних правах з матір`ю. Спільна дитина повністю ізольована від спілкування з батьком, налаштована проти батька, залякана.

Зазначено, що ОСОБА_2 створені всі умови для повного перешкоджання в побаченнях батька з сином, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом з вимогою зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні сина, визначивши порядок участі у вихованні ОСОБА_3 , його малолітнього сина без присутності матері дитини, наступним чином: перший місяць після вступу рішення в законну силу:

- щосереди з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; щосуботи з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.; з другого місяця і до досягнення дитиною 14-річного віку: у понеділок, середу та п`ятницю першого та третього тижня кожного місяця з 17.00год. до 20.00год.;

- у вівторок і четвер другого та четвертого тижня кожного місяця з 17.00 год. до 20.00год.; щомісяця кожного другого та четвертого тижня з 18.00 год. п`ятниці до 18.00 год. наступної на нею неділі;

- щорічно під час літніх канікул один місяць - липень ( з 01 по 31 липня) для спільного відпочинку батька та сина; щорічно під час осінніх, зимових та весняних канікул - кожну їх першу частину для спільного відпочинку батька та сина;

- на день народження сина - чотири години спільного святкування у місцях визначених за бажанням дитини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року в позові ОСОБА_2 - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків покладено на Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні.

Встановлено порядок спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- перших три місяці: щосереди з 17:00 годин до 18:30 годин у присутності психолога або фахівця Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді;

- в подальшому (з четвертого місяця): щосереди з 17:00 годин до 19:00 годин без присутності матері дитини, психолога або фахівця Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді;

щосуботи місяця з 10:00 годин до 13:00 годин без присутності матері дитини, але за бажанням дитини;

щорічно під час осінніх, зимових та весняних канікул - кожну їх першу частину для спільного відпочинку батька з дитиною, за бажанням дитини;

щорічно під час літніх канікул - один місяць з урахуванням графіку планування канікул дитини для спільного відпочинку батька з дитиною, за бажанням ОСОБА_3 ;

на день народження ОСОБА_3 - три години спільного святкування у місцях визначених за бажанням дитини.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Басараб Н.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення районного суду шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин висновків про встановлення способів участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні за бажанням дитини. В решті рішення залишити без змін.

Вказано, що ОСОБА_1 вважає рішення суду частково законним та обґрунтованим, оскільки як встановлено під час розгляду справи, що син налаштований колишньою дружиною проти батька, який з 2017 року повністю обмежений у можливості спілкування, проте суд визначає порядок участі батька у вихованні дитини «за бажанням дитини». Тобто, дитина проживаючи з мамою, щоденно чує від неї, що батько поганий, що з ним не можна спілкуватись, в принципі за своїм віком буде проявляти небажання бачитись з батьком.

Більше того, встановити при виконанні рішення суду чи є бажання дитини бачитись з батьком на виконання рішення суду чи не має такого бажання фактично не можливо, оскільки мати дитини і на сьогодні стверджує, що у дитини такого бажання не має.

Також, зазначено, що рішення суду повинно бути постановлене таким чином, щоб воно могло виконуватись і не створювати передумов для подальших судових спорів. Тим більше, сімейне законодавство України не передбачає визначення порядку участі батьків у вихованні дітей за бажанням дитини. Особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини.

Окрім того, висновки суду першої інстанції про можливість та доцільність встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та у її вихованні лише за бажанням дитини - ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами, і відповідно не відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 01 липня 2020 року у справі №138/96/17.

В апеляційній скарзі адвокат Морозова Т.В. в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Вказано, що у своєму рішенні суд першої інстанції надав перевагу доводам відповідача, фактично позбавивши скаржника можливості надати свої докази суду, оскільки безпідставно відмовив у призначенні судової комплексної психолого-психіатричної експертизи батьків дитини, а долученим стороною позивача до матеріалів справи 21.10.2019 року висновкам судово-психіатричних експертиз №430 від 09.10.2019 року та №431 від 09.10.2019 року оцінки не надав.

Також, суд першої інстанції в порушенням вимог п.1-2 ч.1 ст. 264 ЦПК України не прийняв до уваги та не надав оцінку наданим скаржницею доказам, а саме: результатам дослідження психоемоційного стану ОСОБА_3 2011 р.н., матері дитини ОСОБА_2 та оцінки їх дитячо-батьківських відносин №47 від 17.08.2018 року, проведених протягом липня-серпня 2018 року Міжнародним Гуманітарним центром «РОЗРАДА»; листу вих. №10 від 07.06.2019 року Міжнародного Гуманітарного центру «РОЗРАДА»; висновку невролога ОСОБА_5 від 03.06.2019 року; виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 , відповідно до яких міститься інформація про те, яку шкоду здоров`ю дитини завдає спілкування із батьком.

Крім того, суд першої інстанції, не взяв до уваги, що дитина вже неодноразово висловила свою думку про те, що сама не має бажання спілкуватися із батьком, та навіть категорично відмовляється називати відповідача батьком" і мріє про нового, "доброго батька".

Колегія суддів вислухавши пояснення ОСОБА_2 та її представників Морозової Т.В. та ОСОБА_7 , які просили свою апеляційну скаргу задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити та ОСОБА_1 та його представника Басараб Н.В. , які просили свою апеляційну скаргу задовольнити, та залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає апеляційну скаргу адвокат Бесараб Н.В. в інтересах ОСОБА_1 такою, що підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу адвоката Морозової Т.В. в інтересах ОСОБА_2 залишенню без задоволення, враховуючи таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2011 року по 16.11.2018 року, що підтверджено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2018 року, відповідно до якого шлюб було розірвано.

Сторони по справі мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.11.2011 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 14 т.1).

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2018 року, крім того, що шлюб розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 20.09.2017 до повноліття дитини та визначено місце проживання ОСОБА_9 разом з матір`ю ОСОБА_2 . Рішення набрало законної сили ( а.с. 103-116 т.1)

З розрахунку по сплаті аліментів виданого головним державним виконавцем Попик О.В., станом на 31.03.2019 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , складає 238 грн 44 коп., що не свідчить про умисне ухилення відповідача за первісним позовом від виконання ним батьківських обов`язків.

Відповідно висновку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органом опіки та піклування №105/01-1662/В-140 від 09.08.2018 року, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав, вбачається що позбавлення батьківських прав - це крайня міра впливу на батьків, які свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків і не бажають виправити свою поведінку. Зважаючи на існування неврегульованих інших судових спорів, щодо малолітньої дитини, враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини від 07.08.2018, керуючись ст. 164 СК України та діючи в інтересах малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає, що для позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_1 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, догляду та утриманню своєї дитини - підстав немає (а.с. 71-72 т.1).

З висновку Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 105/01-321/В-140 від 12.02.2019 року про прийняття рішення по справі на підставі зібраних доказів, з урахуванням інтересів малолітньої дитини та чинного законодавства України, убачається, що під час засідання Комісії, батьком дитини надано матері дитини - ОСОБА_2 , картку, відкриту на ім`я сина, з зобов`язанням перерахувати заборгованість зі сплати аліментів до 12.02.2019 року. Також, батько просив направити їх родину до Міського Центру дитини для проходження медіації. Члени комісії прийняли рішення покласти прийняти рішення по справі на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини (а.с. 187-189 т.1).

Згідно висновку № 37 психологічного обстеження від 19.02.2019, наданого Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), вбачається, що ОСОБА_3 позитивно спрямований, активний, енергійний хлопчик. Дитина характеризується адекватним рівнем самооцінки з тенденцією до заниження, є тенденція не завжди відчувати особистісні кордони. До матері у сина сформований надійний тип прив`язаності. Хлопчик серед найближчих людей сприймає маму та бабусю. Мама для ОСОБА_3 - близька, значима особистість, до якої хлопчик виявляє ніжне ставлення та характеризує як дуже добру людину. На діагностиці ОСОБА_3 виявляв до батька або уникаючи (не відмічав його у методиках) або гіперболізовано на основі сприйняття батька матір`ю та бабусею по материнській лінії «Он уголовник» (зі слів ОСОБА_10 ). Проте, хто це такий, ОСОБА_11 не може пояснити. Підсвідомо (за результатами проективного тесту «Три дерева») фігура батька присутня, проте вона наділяється яскравими фантастичними рисами, в інших методиках його фігура або ігнорується або має яскраво негативний образ, якого потрібно боятися. Також хлопчик розповідав про спробу викрадення його батьком і бабусею, яка його налякала: «Он хочет меня украсть, зарабатывать деньги, чтобы маме давать за деньги потом... это мама так думает и я» (зі слів ОСОБА_10 ). У конфлікті лояльності після розлучення батьків в якості адаптаційного механізму ОСОБА_11 схильний ідентифікуватися з матір`ю та відмовлятися від батька. В уяві хлопчика є новий тато, якого фактично немає в його житті. «Новий» тато у сприйнятті ОСОБА_10 протиставляється реальному батьку: «Я уже нового хочу. А старый пусть в мусорный бак.. Главное, чтобы он (про нового батька) был хороший...» (а.с. 246-248 т.1).

Згідно наданого Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, висновку від 26.11.2019 № 105/01-2560/В-140, про визначення способів участі гр. ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що заслухавши пропозиції комісії з питань захисту прав дитини від 19.11.2019 року, та діючи в інтересах малолітньої дитини, Печерська районна в місті Державна адміністрація як орган опіки та піклування пропонує визначити способи участі гр. ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином: щосереди з 17.00-18.00 у присутності психолога або фахівця Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; 2 та 4 субота тижня з 10.00-13.00 год., за бажанням дитини; щорічно під час літніх канікул один місяць - липень (з 01 липня - 31 липня) для спільного відпочинку батька з дитиною, за бажанням дитини; щорічно під час осінніх, зимових та весняних канікул - кожну їх першу частину для спільного відпочинку батька з дитиною, за бажанням дитини; на день народження ОСОБА_10 - чотири години спільного святкування у місцях визначених за бажанням дитини; місцем зустрічі батька з дитиною визначити фактичне місце проживання дитини (а.с. 132-135 т. 2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 районний суд виходив з відсутності підстав для застосування крайнього заходу впливу та позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , який має бажання спілкуватись з дитиною та згоден сплачувати аліменти на його утримання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Як роз`яснено у п.п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

До того ж ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позивачка не довела суду, що спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_10 в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останнього.

Посилання ОСОБА_2 на те, що у зв`язку з вчиненням гр. ОСОБА_1 протиправних дій, щодо неї та їх спільного сина, правоохоронними органами відкрито низку кримінальних проваджень, зокрема №0006200 (відомості внесені до ЄДДР 04.12.2017), за заявою ОСОБА_2 до УП ГУ НП у м. Києві з приводу того, що ОСОБА_1 примушує її до відмови від позовної заяви про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, яка була подана до Деснянського районного суду м. Києва 20.09.2017, при цьому ОСОБА_1 погрожує потерпілій насильством та знищенням її майна (ст.355 КК України - примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань); №0006465 (відомості внесені до ЄДДР 19.12.2017), за заявою ОСОБА_12 до Печерського УП ГУ НП у м. Києві з приводу того, що її квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була знята з охорони колишнім зятем ОСОБА_1 без її погодження, та замінено замки на вхідних дверях (ст.356 КК України - самоправство); №0005657 (відомості внесені до ЄДДР 09.11.2017), за фактом вчинення крадіжки майна у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 ; №0000222 (відомості внесені до ЄДДР 22.02.2018), за фактом шахрайського заволодіння майном (квартирою матері ОСОБА_2 - ОСОБА_12 ) шляхом підробки документів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки самі по собі такі доводи не дають підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення.

Окрім того не надано доказів про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Таким чином, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків, які були б законною підставою для позбавлення останнього батьківських прав. А тому, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні основного позову, дійшов правильного висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосувати не можна.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що для зустрічей з батьком має передувати бажання дитини.

Між тим, з такими висновками колегія в повній мірі не може погодитись, з огляду на наступне.

В силу приписів ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

В свою чергу, враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенція ООН про права дитини та частин 7 і 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Згідно статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому, під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками.

Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди.

Таким чином, суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

У справі, яка переглядається, в суді першої інстанції у присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації - Береговенко О.А., малолітній ОСОБА_13 висловлював думку, з якої убачається, що дитина має намір поступово налагоджувати відносин з батьком за умови, що останній змінить своє ставлення до матері та відносно нього, надалі не буде змушувати маму нервуватись.

При цьому, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

Встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні, неприязні стосунки, відсутність компромісу щодо порядку зустрічей та вихованню дитини, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути позивача за зустрічним позовом від спілкування з сином, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини.

А тому суд, з урахуванням проведеної бесіди з малолітнім ОСОБА_10 та наданих пояснень працівника Служби, дійшов висновку, що висновки Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, які містяться в матеріалах справи засновані на думках та бажаннях дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду щодо спільного відпочинку ОСОБА_1 з сином ОСОБА_10 під час шкільних канікул, а також їх спільного святкування дня народження сина за бажанням дитини.

Разом з тим, обмежень, які могли б перешкоджати позивачу приймати участь у вихованні малолітнього сина та спілкуванні з ним не встановлено.

Не передбачено й положеннями сімейного законодавства визначення участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні лише за бажанням дитини.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 01 липня 2020року у справі № 138/96/17.

Отже, висновки районного суду про можливість та доцільність встановлення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та її виховання за бажанням дитини ґрунтуються на припущеннях й належними та допустимими доказами не підтверджені.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції шляхом виключення з резолютивної частини висновків про встановлення способів участі батька у спілкуванні з сином ОСОБА_10 , за бажанням дитини.

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Басараб Н.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині висновку суду про необхідність встановлення способу та порядку участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_10 , виключивши з резолютивної частини рішення посилання на те, що зустрічі батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбуваються за бажанням дитини.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Басараб Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката Морозової Тамари Василівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення посилання на те, що зустрічі батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відбуваються за бажанням дитини.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: