Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/7050/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Лисенко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 08.01.1998 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зауважила, що відповідно до довідки № 1748 від 10.08.2013 року, виданої згідно із квартирною карткою та листа Управління з питань державної реєстрації № 7321-2 від 29.07.2020 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані 5 осіб, а саме:

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

3. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

4. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

5. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказує, що ОСОБА_2 за вказаною вище адресою не проживає з вересня 2019 року, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у помешканні немає і взагалі квартирою не цікавиться. Місце проживання та перебування відповідачки їй не відоме. На підтвердження даного факту, складено відповідний Акт опитування сусідів від 01.10.2020. Перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив.

Крім того, додала, що відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, а тому позивач як співвласник житла, змушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди їй у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, вона не може навіть оформити субсидію.

Отже, посилаючись на ст.ст. 319, 321, 405 ЦК України, позивач просить суд - визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . Судові витрати позивач просила з покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 07.12.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Відповідачем ОСОБА_2 02.02.2021 року надано до суду відзив на позовну заяву, в якому викладено обґрунтування її позиції заперечення на позовні вимоги ОСОБА_1 та прохання у відмові у їх задоволенні (а.с.120-124).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її онукою. Позивач вказала, що її чоловік в даний час хворіє і вони з ним проживають у селі, але час від часу приїжджають до м. Черкаси. Позивачем виявлено, що з її банківської картки автоматично знімаються кошти в рахунок квартплати.

Зазначила, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 5 (п`ять) осіб. Ремонт у даному помешканні не зроблено. ОСОБА_8 , яка належала відповідачці була пошкодила крісло, справляла свої природні потреби безпосередньо у кімнатах квартири, а відповідач за нею не прибирала.

Також позивач повідомила, що одного разу, коли вона приїхала додому (у квартиру) виявила, що її особисті речі з ванної кімнати зникли. Коли позивач поцікавилася у відповідача щодо долі своїх речей, ОСОБА_2 їй відповіла, що оскільки позивач тут постійно не проживає, то і, відповідно - речі їй не потрібні.

Позивач додала, що не має можливості отримати субсидію, так як їй не вистачає коштів на оплату житлово-комунальних послуг, які вона сплачує одноосібно в повному обсязі. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не має бажання. Позивач зі своїм чоловіком зареєстровані у квартирі, про яку йдеться, хоч і проживають в даний час у селі, проте в будь-який час можуть вирішити повернутися.

Позивач зазначила, що квартира приватизована на неї - ОСОБА_1 , її чоловіка - ОСОБА_3 , та доньок - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідач (дочка ОСОБА_4 ) зареєструвалася після приватизації квартири, так як їй потрібно було готуватися до вступу в училище. Всіма співвласниками квартири надано згоду на реєстрацію відповідача - ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_1 має дві кімнати. Відповідач проживала у згадуваній квартирі до жовтня 2019 року, а потім з жовтня 2019 року - сама добровільно вибралася з даного житла не вказавши причини, забравши свій одяг, постіль тощо, та повідомивши, що йде проживати на іншу квартиру.

Позивач також зазначила, що до цього часу відповідач до квартири за вказаною вище адресою не повернулася, її речей особистих у квартирі немає. Ключі та замки не змінювалися на дверях квартири, світла на кухні вже 1 (один) рік немає. Доньки позивача у квартирі теж не мешкають, оскільки ОСОБА_5 - перебуває за кордоном, а ОСОБА_4 - проживає у свого чоловіка, проте її речі є наявними у квартирі за вказаною вище адресою.

Пояснила також, що із особистих речей відповідача у квартирі залишилися лише м`які іграшки, а також синя папка та зошити. Будь-які інші речі відповідача-відсутні. Відповідач не допомагає оплачувати за квартиру, так як у той час вона перебувала на навчанні. В даний час вона навчається за заочною формою навчання, навчання є платним, витрати на здобуття нею освіти сплачує її батько, хоча вона і працює не офіційно.

Додала, що до співвласників квартири, а також до відповідача - ОСОБА_2 вона не зверталася до суду про стягнення коштів на оплату житлово-комунальних послуг, які нею вже витрачено. Спробувала розділити витрати на утримання квартири на 5-х зареєстрованих у ній осіб, на що отримала звинувачення від них у вимаганні коштів.

Позивач повідомила, що отримує пенсію, з її банківської картки утримуються кошти за оплату комунальних послуг, а тому доводилося їй телефонувати і просити кошти на оплату комунальних послуг в інших зареєстрованих осіб. До інших співвласників вона не зверталася з приводу відшкодування коштів за комунальні послуги, а також не зверталася до підприємств, надавачів (виконавців) комунальних послуг щодо розподілу особових рахунків. Частки співвласників не визначені. З приводу встановлення порядку користування квартирою із співвласниками не зверталася.

Зважаючи на викладене вище, просила задовольнити позовні вимоги, що викладені в позовній заяві в повному обсязі, стягнувши також судовий збір з відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що проживала в одній кімнаті, зі своїм братом, якому виповнилося 18 років (на даний час проходить службу в армії), але їй було не комфортно, тому і пішла проживати в іншу квартиру до подруги, яка її орендує. У випадку, коли її подруга приїздить з м. Києва, відповідачка живе у квартирі АДРЕСА_1 , де є її особисті речі. Після свого тимчасового перебування у квартирі (адреса за позовом), про яку йдеться, прибирала помешкання.

Зауважила, що комунальні послуги у квартирі за вказаною вище адресою сплачує щомісяця, починаючи ще з того часу, коли нею було досягнуто15-річного віку. Кошти, в рахунок оплати комунальних послуг, перераховувала на банківську картку своєї бабусі - позивача ОСОБА_1 , або своєї матері - ОСОБА_4 , але лише зараз, вказуючи призначення платежу - «за комунальні послуги». Коштів на ремонт квартири вона не має. Мали місце сварки з позивачем, що і спонукало її 04.11.2019 року переїхати до подруги на тимчасове проживання. У квартирі подруги жити комфортно.

Відповідач вказала, що з червня 2020 року у квартирі за місцем реєстрації вона не проживає, так як їй там не комфортно. Періодично приїздить її бабуся - позивач ОСОБА_1 , в результаті чого виникають сварки з нею, тому і вибралася з квартири. Квартира потребує ремонту, проте відповідач за всіх співвласників, робити ремонт не буде.

Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки є безпідставними.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що мешкає у квартирі АДРЕСА_3 на 2-му поверсі, квартира АДРЕСА_4 знаходиться на 4-му поверсі. У січні 2021 року декілька днів з квартири АДРЕСА_4 до її квартири АДРЕСА_5 проникала вода. У зв`язку з цим, декілька разів ходила до квартири АДРЕСА_4 , проте ніхто не відкрив дверей. Протягом 2020 року відповідача ОСОБА_2 вона взагалі не бачила ні у під`їзді, ні у квартирі АДРЕСА_4 . Також зазначила, що інколи бачила ОСОБА_4 , коли та заходила до під`їзду, де розташована квартира АДРЕСА_4 за вказаною вище адресою.

ОСОБА_3 , якого залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Надав суду заяву від 04.01.2021 року, в якій просив, що оскільки через хворобу та у зв`язку з його проживанням за межами м.Черкаси, - розгляд справи проводити без його участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог, разом з тим підтвердивши, що відповідач ОСОБА_2 вже близько одного року не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 без поважних на те причин (а.с.34).

ОСОБА_5 , яку залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Судом отримано 06.01.2021 року її заяву, зі змісту якої вбачається підтвердження обставини, що відповідач ОСОБА_2 вже близько одного року не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 без поважних на те причин. Не заперечує проти задоволення даного позову. У зв`язку з перебуванням її за межами України, просила розгляд справи проводити без її участі (а.с.32).

ОСОБА_4 , яку залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила.

Між тим, 21.01.2021 року судом отримано заперечення на позовну заяву по справі №711/7050/20 (а.с.118). Свою позицію - заперечення проти задоволення позову вона обґрунтовує тим, що кожен місяць її донька - ОСОБА_2 сплачувала частину суми за житло (не менше 1/3 частини від загальної суми комунальних послуг). Суму на оплату житла відповідач передавала або власне ОСОБА_4 , або ОСОБА_1 (позивачу) готівкою, або перераховувала на карткові рахунки через ПриватБанк. Крім того, ОСОБА_2 перебувала у помешканні за адресою: АДРЕСА_2 не менше 5-7 днів, допомагаючи по господарству. При необхідності, відповідач надавала кошти на ремонт та благоустрій у помешканні.

Тож, зважаючи на викладене вище, просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідка, враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 08.01.1998 року № НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (чоловік позивача), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (доньки позивача (а.с.8).

У квартирі за вказаною вище адресою зареєстровані 5 (п`ять) осіб, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою КП «Придніпровська СУБ» (а.с.7).

ОСОБА_3 є чоловіком позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є її доньками. Відповідач ОСОБА_2 є онукою позивача, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

Як вбачається з Акту, складеного сусідами позивача - ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , підписи, яких засвідчені секретарем органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Припортовий» від 01.10.2020 року № 314, - у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В такому складі зазначені вище особи проживають з жовтня 2019 року по теперішній час (а.с.9).

Судом перевірено інформацію про місце реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 27.11.2020 року, які отримані судом 04.12.2020 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 07.08.2013 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21). Крім того, реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджується даними її паспорта серії НОМЕР_2 на стр. 11 («Місце проживання») (а.с.55).

В матеріалах справи наявні квитанції, які досліджені судом, про періодичне перерахування відповідачем коштів на банківські картки позивача ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 , але призначення платежу в яких вказано - «поповнення картрахунку» або «переказ особистих коштів» (а.с.127-129).

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не була і не є членом сім`ї позивача, вони не були пов`язані спільним побутом, не мали спільного бюджету. Про такі обставини зазначила сама позивач в судовому засіданні. Відповідач зі згоди всіх співвласників жилого приміщення була зареєстрована за вказаною адресою та проживала в ній.

Таким чином, відсутні підстави для застосування до вирішення спірних правовідносин норм статті 405 ЦК України, незважаючи на посилання позивача.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) - норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Також суд звертає увагу, що позивачем не заявлено вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, як засіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, встановлених ст. 391 ЦК України.

Отже, в даному випадку, вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивачем ОСОБА_1 не заявлено, проте її позовні вимоги спрямовані на визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 зазначила, що викладені нею у позовній заяві вимоги підтримує і просить їх задовольнити, враховуючи надані і досліджені докази.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими і безпідставними. При цьому, позивач ОСОБА_1 не позбавлена права звертатися до суду із позовом, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, обравши інший спосіб захисту свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права та інтересу.

На підставі викладеного та, керуючись ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (код дані відсутні, АДРЕСА_2 ), треті особи: ОСОБА_3 (код НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (код НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (код дані відсутні, АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 22.03.2021 року.

Головуючий: С. М. Позарецька