Справа № 316/1757/20
Провадження № 2/316/114/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавльової Ю.В.,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення суду в м.Енергодарі Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/1757/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради, про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради, в якому просить визнати договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення запропонований до укладення 04.05.2020 року укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , де і проживає на даний час. З метою виконання вимог Закону 2189-VIII щодо впорядкування договірних відносин, він звернувся до служби зі збуту житлово-комунальних послуг КП «ТВК» ЕМР, де попросив примірник договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Після ознайомлення з проектом договору та виявлення невідповідностей Типовому договору, 04.05.2020 року підготував проект Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення у повній відповідності з «Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 03.09.2005 року № 630 та з супровідним листом направив у двох екземплярах на адресу відповідача для узгодження. 21.05.2020 року позивач отримав назад проект договору з відмовою у підписанні у запропонованій редакції. З посиланням на ст.ст. 3, 6, 203, 208, 626, 627, 638, 642, 643 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» просив визнати договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради, запропонований до укладання 04.05.2020 року укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії (типовим договором).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.06.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання (а.с.21).

23.07.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам, а положення Типового договору не в повній мірі відповідають нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року (а.с.24-25).

03.08.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відмова виконавця послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.ст.627,630 ЦК України та ст.ст. 8, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (а.с.31-33).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.12.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.59).

В судове засідання позивач не з`явився, на адресу суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.62).

В судове засідання представник відповідача Сущенко П.Г., який діє на підставі довіреності від 08.12.2020 року, не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с.63).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що у 04.05.2020 року позивач звернувся до Комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради з заявою про укладення договору з надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, з додатком проекту договору (а.с.7).

Листом від 13.05.2020 року за №1583 відповідач повідомив ОСОБА_1 про свою незгоду з запропонованим позивачем договором та повернув його (а.с.8).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Згідно ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 179 ГК України передбачено при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Частиною 2 ст.181 ГК України передбаченого, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 нову редакцію Типового договору затверджено постановою КМУ від 03.09.2009 року № 933.

09.11.2017 року прийнято Закон України «Про житлово-комунальні послуги», окремі положення якого набрали чинності 01.05.2019 року.

У пункті 1 листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» зазначено, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання.

Відповідно до пункту 2 листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19, у разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами вищестоящим та нижчестоящим, застосовується акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу.

Отже Закон України «Про житлово-комунальні послуги», є актом прийнятим вищестоящим органом і більш пізнім нормативно-правовим актом по відношенню до постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Тобто під час укладання договорів на житлово-комунальні послуги в визначенні прав і обов`язків сторін, застосуванню також підлягають норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Основним законом, що регулює захист прав та інтересів споживачів є Закон України «Про захист прав споживачів», відповідно до преамбули якого цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до статті 11 цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів та кормів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно ст. 2 вказаного Закону законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Частиною 1 ст.4 цього Закону передбачено, що Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 41) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Відповідно до частини 2 вказаної статті, Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

В відзиві також зазначено, що 09.11.2017 року прийнято Закон України «Про житлово-комунальні послуги», окремі положення якого набрали чинності 01.05.2019 року.

Як вже зазначалось раніше, типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 нову редакцію Типового договору затверджено постановою КМУ від 03.09.2009 року № 933 під час дії іншого Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Отже, положення Типового договору не в повній мірі відповідають нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладену в пункті 76 постанови від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту.

Відповідачем також зазначалось, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам, оскільки послуги в місті Енергодар, в тому числі і за вказаною адресою, надаються безперервно з 30.04.2019 року, а договір пропонується визнати укладеним з дати набрання чинності судового рішення (а.с.24-25).

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

В зв`язку з тим, що позивачем не було надано під час розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, 76-82, 83, 89, 258, 259, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради, про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба