Справа № 646/3553/18
№ провадження 2/646/100/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Літвіновій А.С.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача Фуженкової Н.Б.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Константинової Г.В.

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі місцевого суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 , треті особи: Опікунська рада Адміністрації Київського району Харківської міської ради, ОСОБА_6 , про встановлення порядку користування житловою квартирою,

В С Т А Н О В И В:

17.06.2018 позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просить визначити порядок користування чотирьох кімнатною житловою квартирою, житловою площею 57,6 кв.м, корисною площею 78,5 кв.м, загальною площею 80,3 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та належні їм об`єднані 2/9 та 1/9 частки у праві власності на квартиру: в індивідуальне користування - житлову кімнату № 5 , площею 14,4 кв.м, житлову кімнату № 6 , площею 12,6 кв.м, загальною площею 27 кв.м, балкон площею 3,0 кв.м, у спільне користування з іншими співвласниками виділити: коридор - приміщення №1, площею 7,5 кв.м, кухню - приміщення №7, площею 7,7 кв.м, вбиральню - приміщення №9, площею 0,9 кв.м, ванну кімнату - приміщення №6, площею 2,0 кв.м, всього загальною корисною площею 36 кв.м.

У користування ОСОБА_3 на належні йому 2/3 частки у праві власності на квартиру виділити: в індивідуальне користування - житлову кімнату № 3 , площею 10,0 кв.м, житлову кімнату №4, площею 20,6 кв.м, загальною площею 30,6 кв.м, вбудовану шафу - приміщення №2, площею 2,8 кв.м, вхід до якої знаходиться у кімнаті №3, балкон площею 3,0 кв.м, у спільне користування з іншими співвласниками виділити коридор - приміщення №1, площею 7,5 кв.м, кухню - приміщення №7, площею 7,7 кв.м, вбиральню - приміщення №9, площею 0,9 кв.м, ванну кімнату - приміщення №6, площею 2,0 кв.м, всього загальною корисною площею 48,5 кв.м.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що їй та її недієздатному братові ОСОБА_5 - інваліду першої групи, опікуном якого вона є, в порядку спадкування після смерті матері належать 2/9 та 1/9 частини чотирьох кімнатної ізольованої квартири, розташованої на четвертому поверсі багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 2/3 частини цієї квартири належать відповідачу ОСОБА_3 . Позивач та її брат не мають можливості користуватись своєю власністю, у зв`язку з тим, що всю квартиру у цілому займає відповідач, ключі від квартири їм не надає, хоча сам у квартирі не проживає. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням у добровільному порядку встановити порядок користування квартирою та надати їй можливості вселитись з братом у виділені приміщення, але останній уникає спілкуванню із позивачкою та вирішенню цього питання. Оскільки на теперішній час позивач та її брат потребують у користуванні спірною квартирою, що пов`язано з фізичним станом ОСОБА_5 , вона вимушена звернутись з позовом про встановлення порядку користування квартирою в судовому порядку. Позивач вважає, що, виходячи із розташування житлових приміщень квартири, ідеальних часток у праві власності на квартиру, особистого статусу власників квартири, можливий єдиний варіант порядку користування житловою квартирою за АДРЕСА_2 , який вона просить суд встановити своїм рішенням.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Фуженкова Н.Б., підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, наполягала на тому, що позивач та її брат ОСОБА_5 , як власники спірної квартири, мають право користуватись своєю нерухомістю та підставою їхнього звернення до суду є перешкоди у користуванні, які утворюються співвласником відповідачем ОСОБА_3 . Варіант користування квартирою, про який просять позивачі, відповідає вимогам проживання інваліда першої групи ОСОБА_5 у окремій кімнаті та вимогам проживання різностатевих осіб у окремих приміщеннях квартири, відповідно нормам діючого житлового законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Константинова Г.В. проти позову заперечували, у Відзиві на позовну заяву просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що запропонований позивачем варіант користування квартири не відповідає ідеальним часткам співвласників у праві власності на квартиру та порушує права відповідача. В судовому засіданні вважали, що надання стороні позивача у спільне користування кімнати № 5 повністю задовольняє її вимогу.

Представник третьої особи - Опікунської ради Адміністрації Київського району Харківської міської ради, надав Письмові пояснення, у яких зазначив, що позивач ОСОБА_1 є законним представником та діє від імені недієздатного інваліда першої групи ОСОБА_5 відповідно до Рішення Київського районного суду м.Харкова від 04.08.2010 про призначення її опікуном брата, що як опікун вона зобов`язана дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах та захищати права, свободи та інтереси недієздатної особи у суді. Представник Опікунської ради просив прийняти рішення по справі на підставі чинного законодавства та з урахуванням письмових пояснень третьої особи.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Чотирьох кімнатна ізольована квартира, розташована на четвертому поверсі багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить за правом спільної часткової приватної власності: ОСОБА_1 - 2/9 частини квартири, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 грудня 2010 року приватним нотаріусом ХМНО Карафетовою К.В., зареєстровано у реєстрі за №6731; право власності належним чином зареєстроване КП «ХМБТІ» 19.01.2011 за № В-51515 в книзі 1; ОСОБА_5 - 1/9 частина квартири, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 грудня 2010 року приватним нотаріусом ХМНО Карафетовою К.В., зареєстровано у реєстрі за №6733; право власності належним чином зареєстроване КП «ХМБТІ» 19.01.2011 за № В-51515 в книзі 1; ОСОБА_3 - 1/3 частина квартири, на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_8 від 19.10.1999, виданого ОПЖФ ЗАТ «Буддеталь-сервіс» та 1/3 частина квартири, на підставі Договору дарування, посвідченого 06.03.2013 приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О., р.№482.

Згідно технічному паспорту, виготовленому КП «ХМБТІ» станом на 29.09.2010, зазначена квартира, в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 57,6 кв.м, а саме: кімната №3, площею 10,0 кв.м,, кімната №4, площею 20,6 кв.м, кімната №5, площею 14,4 кв.м, кімната №6, площею 12,6 кв.м. Кімнати №5 та №6 мають окремі виходи до коридору №1, площею 7,5 кв.м, кімнати № 3 та №4 є суміжними, окремий вихід до коридору має тільки кімната №4. Квартира має кухню - приміщення №7, площею 7,7 кв.м, вбиральню - приміщення №9, площею 0,9 кв.м, ванну кімнату - приміщення №6, площею 2,0 кв.м, вбудовану шафу - приміщення №2, площею 2,8 кв.м, вхід до якої знаходиться у кімнаті №3.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 30.12.2004 ОСОБА_5 , 1987 року народження, інвалід 1 групи, визнаний недієздатним. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 04.08.2010 опікуном ОСОБА_5 призначена його сестра ОСОБА_1 .

Вище зазначені частки спірної квартири отримані позивачами в порядку спадкування після смерті матері. Порядок користування квартирою між співвласниками не визначався ані в добровільному, ані в судовому порядку. Позивачі не мають доступу до квартири, яку у цілому займає відповідач ОСОБА_3 . В порядку захисту свого права власників позивачі звернулись до суду із позовом про встановлення порядку користування квартирою. Посилання відповідача на те, що позивачі в спірній квартирі не мешкали та у них є інше житло, судом не приймається, оскільки у відповідності до ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За приписом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1, 2 статті 355 ЦК України встановлено : Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власники володіють, користуються та розпоряджаються власністю за взаємною згодою. За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частинами 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України, є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що ці норми регулюють саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина з урахуванням його частки в праві спільної власності на нерухомість. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Вказаний правовий висновок щодо застосування положень статті 358 ЦК України висловлений Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Відповідно до роз`яснень, у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно твердженням позивачів, належна їм нерухомість потрібна для власного проживання. Вони вважають, що фактично існує єдиний варіант порядку користування квартири, про який вони просять суд.

Суд, виходячи із розміру житлових приміщень квартири, їхнього розташування, ідеальних часток у праві власності на квартиру співвласників, особливого статусу власників квартири, погоджується із варіантом порядку користування житловою квартирою за АДРЕСА_2 , на якому наполягають позивачі.

У користування позивача власнику ОСОБА_1 , яка здійснює опіку над недієздатною особою, та власнику ОСОБА_5 , недієздатній особі, інваліду 1 групи, на належні їм об`єднані 2/9 та 1/9 частки спірної квартири можливо виділити у індивідуальне користування два житлових приміщення: житлову кімнату № 5 , площею 14,4 кв.м, житлову кімнату № 6 , площею 12,6 кв.м, загальною площею 27 кв.м та балкон, площею 3,0 кв.м, вихід на який здійснюється з кімнати №5. Хоча позивачам у користування надається житлової площі більше, ніж покладено на їхню сумарну ідеальну частку, суд вважає, що це перебільшення не є значним, що за таким варіантом користування буде врахована необхідність мешкання хворого ОСОБА_5 у окремій кімнаті та вимога житлового законодавства щодо проживання різностатевих осіб у окремих житлових приміщеннях квартири.

У користування власнику ОСОБА_3 , на належні йому 2/3 частини квартири можливо виділити житлову кімнату №3, площею 10,0 кв.м,, житлову кімнату №4, площею 20,6 кв.м, загальною площею 30,6 кв.м. вбудовану шафу - приміщення №2, площею 2,8 кв.м, вхід до якої знаходиться у кімнаті №3, балкон площею 3,0 кв.м, вихід на який здійснюється з кімнати №4. Виділяючи відповідачу у користування зазначені кімнати, суд зважає, що вони є суміжними та виділення у користування окремо жодної з них неможливо.

У спільному користуванні всіх співвласників можливо залишити: коридор - приміщення №1, площею 7,5 кв.м, кухню - приміщення №7, площею 7,7 кв.м, вбиральню - приміщення №9, площею 0,9 кв.м, ванну кімнату - приміщення №6, площею 2,0 кв.м.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

На переконання суду, ні позовні вимоги ні позиція сторони відповідача про необхідність надання позивачу і особі, яка вона опікає, кімнати №5, не відповідають пропорційності їхнього права власності в спірній квартирі. Проте, суд приходить до висновку, що в даному випадку, права особи, яка є недієздатною, є пріоритетними.

Суд вважає звернення ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та у інтересах недієздатного ОСОБА_5 , до суду із позовними вимогами щодо встановлення порядку користування квартирою, - законними та такими, що знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами та задовольняє їх.

На підставі викладеного, керуючись статями 12, 81, 141, 247, 280-282, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_3 :

- виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у спільне користування: житлову кімнату № 5 , площею 14,4 кв.м, житлову кімнату № 6 , площею 12,6 кв.м, балкон площею 3,0 кв.м;

- виділити ОСОБА_3 у користування: житлову кімнату № 4 , площею 20,6 кв.м, житлову кімнату № 3 , площею 10,0 кв.м з вбудованою шафою - приміщення №2, площею 2,8 кв.м, та балкон площею 3,0 кв.м;

у спільному користуванні всіх співвласників залишити: коридор - приміщення №1, площею 7,5 кв.м, кухню - приміщення №7, площею 7,7 кв.м, вбиральню - приміщення №9, площею 0,9 кв.м, ванну кімнату - приміщення №6, площею 2,0 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Позивач: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення виготовлений 01 квітня 2021 року.

Суддя: В.А.Єжов