Номер провадження: 22-ц/813/5620/21
Номер справи місцевого суду: 501/686/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Позивач- ОСОБА_1

Позивач- ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «МОНОЛІТ-СЕРВІС» та Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» на рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 23.07.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «МОНОЛІТ-СЕРВІС»,Комунального підприємства«Чономорськводоканал», Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго», треті особи - Чорноморська міська рада Одеської області, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

07.04.2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовними вимогами та просили суд:

-визнати договір № 1Г/92від 12.08.2009 року «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території», що укладений між ДП Моноліт-сервіста ОСОБА_1 таким, що не відповідає вимогам Типового договору, що стверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 та є - недійсним.

-визнати тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкової території, що розроблений ДП Моноліт-сервіс та який є невід`ємною частиною договору № 1Г793 від 01.06.2010 року Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території- протиправним та припинити його дію.

-визнати дії ДП Моноліт-сервіс з надання послуг з централізованого водопостачання питної води та водовідведення за відсутності ліцензії та за відсутності укладеного між підприємством та споживачем ОСОБА_1 поговору про надання

послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) не правомірними та припинити їх.

-визнати дії ДП Моноліт-сервіс з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення з використанням в комерційних цілях котельні, що є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирних будинків за відсутності договору укладеного з її власниками, відсутності ліцензій на виготовлення, транспортування та передачу (продаж) теплової енергії та укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення, який має відповідати вимогам Типового договору що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 не правомірними та припинити їх.

-визнати двоставковий тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води і водовідведення розроблений ДП Моноліт-сервіс без врахування того, що котельня є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирних будинків № 1, корпус Г та АДРЕСА_1 та застосованого у правовідносинах без укладення договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення - протиправним та припинити його дію.

-визнати дії ДП Моноліт-сервіс з надання послуг з постачання фізичним особам електричної енергії за підвищеними тарифами та без відповідної ліцензії і за відсутності укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про постачання електричної енергії який має відповідати вимогам Типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 не правомірними та припинити їх.

-зобов`язати ДП Моноліт-сервіс здійснити перерахунок коштів за спожиту ОСОБА_1 теплову енергію згідно показів лічильника тепла типу PolluCom ЕХ заводський № 63942137, що взятий підприємством на абонентський облік і опломбований пломбою № 13503602 з 05.12.2016 року та на час винесення судом рішення у справі.

-стягнути з ДП Моноліт-сервіс на користь ОСОБА_1 зайво нараховані за підвищеним тарифом кошти за спожиту електроенергію протягом 2014, 2015, 2016 років у сумі 588 (п`ятьсот вісімдесят вісім) гривень 43 копійки.

-стягнути з ДП Моноліт-сервіс на користь ОСОБА_1 кошти, надмірно нараховані за спожиту теплову енергію і постачання гарячої води та сплачену незаконно нараховану абонплату за опалювальні періоди 2014 - 2017 року в сумі 5681(п`ять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня) 75 копійки.

-визнати не правомірною відмову комунального підприємства Чорноморської міської ради Одеської області ЧОРНОМОРСЬКВОДОКАНАЛ укласти з власником квартири №92 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_1 прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

- визнати неправомірною відмову публічного акціонерного товариства "Одесаобленерго укласти з власником квартири №92 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_1 прямий договір на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357.

Вимоги обґрунтовують тим, що позивач ОСОБА_1 був інвестором з будівництва квартири АДРЕСА_2 . від 19.06.2009 року. Будинок збудовано на кошти інвесторів ТОВ БФ «Моноліт», та зданий в експлуатацію.

ТОВ БФ «Моноліт» безпідставно передало своєму дочірному підприємству «Моноліт Сервіс» монополію на надання послуг , який , шляхом шантажу та погроз, змусив його підписати договір № 1Г/92 «Про надання комунальних послуг, а також послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території 12.08.2009 року.

Зазначає, що цей договір в цілому не відповідає Типовому договору та суперечить вимогам Закону України « Про житлово-комунальні послуги» оскільки:

- не зазначені тарифи на кожну із послуг та загальну вартість;

- не містить у собі жодного з пунктів у тому числі і в предметі договору переліку житлово-комунальних послуг, що мають надаватися;

- відсутні тарифи та їх складові на кожну із цих послуг;

-невизначена структура послуг, періодичність та строки їх надання;

-послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються без зазначення тарифів та їх складових;

- не визначена площа прибудинкової території на якій розміщений будинок.

Цей договір порушує їх права, як споживачів, позбавило право запропонувати свої умови договору, порушує законодавство про захист економічної конкуренції.

Постачання побутовим споживачам електричної енергії, ціни на яку підлягають державному регулюванню, здійснюється гарантованим електропостачальником за тарифами на електричну енергію, встановленим національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комуналці цих послуг.

Зазначає, що під час спонукання до укладення договору № 1Г/92 Про надання комунальних послуг, а також послуг з утриманню будинку, споруд та прибудинкової території від 12.08.2009 року дочірнє підприємство Моноліт Сервіс не повідомило , приховало той факт, що воно не є гарантованим електропостачальником.

Відповідно ст. 13 Закону житлово - комунальні послуги поділяються на комунальні послуги до складу яких входить централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, тощо.

У вказаному Договорі № 1 - Г/92 Про надання комунальних послуг, а також послуг з утриманню будинку, споруд та прибудинкової території від 12.08.2009 року відсутня буд -яка інформація про перелік комунальних послуг, що надаються (мають надаватись), проте у п. 5.3 Договору вказано, що вартість послуг Підприємства і комунальних послуг на момент підписання цього договору обумовлена в додатку №1 до цього договору. Додаток №1 вони ніколи не бачили, не було доведено та вручено його копію.

Дочірне підприємство Моноліт Сервіс здійснює господарську діяльність шляхом надання послуг жителям багатоквартирних будинків по АДРЕСА_1 з електропостачання, централізованого водопостачання води, водовідведення, централізованого опалення.

Електропостачання на багатоквартирні будинки по АДРЕСА_1 , здійснюється на підставі договору електропостачання, що укладений з ПАТ «Одесаобленерго» від 05.10.2006 року, без будь-якої ліцензії та дозволів по тарифу на електропостачання, затвердженому постановою НКРРКП від 26.02.2015 року №220.

За даними позивача вони здійснили переплату за електроенергію з липня 2014 року по квітень 2016 рік та різниця ( прибуток ДП «Монолдіт Сервіс» від перепродажу електроенергії за підвищеним тарифом становить 3361,78-2773,35=588,43 грн.

Позивачі зазначають, що вони неодноразово звертались до Чорноморського РЕМ ПАТ «Одесаобленерго» про укладення прямих договорів на постачання електроенергії, однак їм було безпідставно відмовлено в супереч Закону україни «Про електроенергетику» відповідно до листа № 101/29/03-859 від 14.02.2017 року.

Прилади електроенергії працівниками РЕМ не інспектуються.

Позивачі зазначають, що ДП»»Моноліт Сервіс» перепродує електроенергію за завищеними тарифами без відповідної ліцензії., а вони позбавлені укласти договори прямої дії з електропостачальною компанією.

Таку ж господарську діяльність ДП «Монодіт Сервіс» здійснює і з центрального постачання холодної води та водовідведення укладеного з КП «Черноморськводоканал» на підставі договору № 31 від 01.01.2010 року , без ліцензії за підвищеними тарифами- 1 куб.метр-14.304 грн.при цьому водопровід не здано в експлуатацію та якість води їм невідома.

Дочірне підприємство незаконно перебрало на себе права вигодо набувача шляхом нарахування плати за теплопостачання та гаряче водопостачання і отримання доходу за завищеними тарифами за різницею між витратами та придбанням в результаті чого протиправно нараховує послуги з централізованого опалення за тарифами узгодженими з Чорноморською міською радою, котрі є завищеними.

Позивачі зазначають, що з лютого 2014 року по березень 2017 року надлишково з них стягнуто кошти за противоправно встановленими та погодженими з Чорноморською міською радою Одеської області двоставковим тарифом. На послуги центрального опалення і постачання гарячої води та надоишково стягнуто 5 681,75 грн.

Посилаючись на зазначене та вимоги ст. 203,215 ЦК України просять визнати правочини недійсними та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача КП «Чономорськводоканал» надав до суду заперечення на позов, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. (т. 1 а.с. 101-105 т. 2 а.с. 119-122).

Представник відповідача ПАТ «Одесаобленерго» надав до суду заперечення на позов, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог (т.1 а.с. 195-200).

Представник третьої особи НКРЕКП надав до суду пояснення, просив суд розгляд справи проводити без їх участі (т. 1 а.с. 94-99).

Представник третьої особи Антимонопольного комітету України надав до суду пояснення до позову, просив суд розгляд справи проводити без їх участі (т. 1 а.с. 141-143, т.2 а.с. 77-79).

Представник третьої особи ЧМР Одеської області надав до суду відзив на позовну заяву, просив суд стягнути з позивачів судовий збір за поданий позов та слухання справи проводити без їх участі (т.2 а.с.1-3).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «МОНОЛІТ-СЕРВІС», Комунального підприємства «Чономорськводоканал», Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго», треті особи - Чорноморська міська рада Одеської області, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України про захист прав споживачів задоволено частково.

Визнано договір № 1Г/92від 12.08.2009 року «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території», що укладений між ДП «Моноліт-сервіс» та ОСОБА_1 таким, що не відповідає вимогам Типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 - недійсним.

Визнано тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкової території, що розроблений ДП «Моноліт-сервіс» та який є невід`ємною частиною договору № 1Г/93 від 01.06.2010 року «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території» - недійсним.

Визнано дії ДП «Моноліт-сервіс» з надання послуг з централізованого водопостачання питної води та водовідведення за відсутності ліцензії та за відсутності укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) не правомірними та припинив їх.

Визнано двоставковий тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води і водовідведення, розроблений ДП «Моноліт-сервіс» без врахування того, що котельня є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирних будинків № 1, корпус Г та АДРЕСА_1 та застосованого у правовідносинах без укладення договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення - недійсним.

Зобов`язано ДП «Моноліт-сервіс» здійснити перерахунок коштів за спожиту ОСОБА_1 теплову енергію згідно показів лічильника тепла типу РоІІиСот ЕХ заводський № НОМЕР_1 , що взятий підприємством на абонентський облік і опломбований пломбою № 13503602 з 05.12.2016 року на час винесення судом рішення у справі.

Визнано не правомірною відмову публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» укласти з власником квартири №92 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_1 прямий договір на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357.

В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі Дочірне підприємство «МОНОЛІТ-СЕРВІС» ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо визнання договору «Про надання комунальних послуг, а також послу з утримання будинку, споруд та прибудинкової території АДРЕСА_3 ,тарифу та послуг з утримання будинків та прибудинкової території,лії з надання послуг з водопостачання,тарифу на виробництво,транспортування,постачання теплової енергії та послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води і водовідведення недійсними, зобов`язання здійснити перерахунок коштів за спожиту теплову енергію ОСОБА_1 - скасувати, прийняти нове в цій частині рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути понесені чудові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає про відсутність правових підстав для застосування вимог ст.ст.203,215 ЦК України та на те, що тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території затверджуються рішенням Одеської міської ради та їх оскарження відноситься до юрисдикції адміністративного суду

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Одесаобленерго» просить скасувати судове рішення в частині задоволення вимог до АТ «Одесаобленерго» про визнання неправомірною відмову в укладені договору та в цій частині у задоволені вимог відмовити посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для укладення Договору передбачено виконання технічних заходів таких як: проектування, будівництво, монтаж та введення в експлуатацію зовнішніх та внутрішніх електромереж об`єкту. Відсутність технічної документації унеможливлює укладання договору з позивачами, як з власниками багатоквартирного житлового будинку згідно з Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ від 26.07.99 року № 1357( із змінами) та укладення згідно з Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.96 № 28 зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.96 за № 417/1442 (із змінами) між енергопостачальною компанією та відповідним управителем багатоквартирного житлового будинку договору про постачання електричної енергії для електрозабезпечення технічних цілей (робота ліфтів, насосів) та освітлення дворів, східців і номерних знаків багатоквартирного житлового будинку.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

В судове засідання відповідачі не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення

йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи справу розглянути за відсутності її учасників.

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, дійшла наступного.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам наведених актів законодавства. При цьому послався на правовову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12.

Районний суд виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права на захист у суді порушених або невизнаних прав, у разі невизнання однією зі сторін договору, який відповідає вимогам типового договору, дійшов до висновку, що таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Вважав, що оплата за опалення місць загального користування у багатоквартирному будинку є обов`язком власника квартири навіть якщо останній користується індивідуальним опаленням (ВСУ у справі № 6-1207цс17 від 23.08.2017р.).

При цьому районний суд послався на рішення: Перерахунок споживачу оплати за послуги з водопостачання та водовідведення через суд та змушення КП надання інформації про витрати включені в тариф за період часу ( Рівненський міський суд Рівненської області від 11 квітня 2016р.).

ВСУ: Самовільне відключення власника приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання (Справа № 6-1192 цс15, 11.11.15р.)

Утримання внутрішніх мереж водопостачання є обов`язком власника квартири, і ухилення від цього обов`язку з наслідками у вигляді шкоди, тягне за собою відповідальність (Апеляційний суд Дніпропетровської області, № 209/151/16-ц від 15.11.16р.).

Правовову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг та відсутність членства в ОСББ не можуть бути підставою для звільнення споживача від їх оплати (справа № 212/4917/15-ц, ухвала від 05.04.17 р.).

Застосував правовий висновк Вищого Господарського суду України від 18.05.2017 року (справа №911/2458/16), яким зазначено, що ОСББ не зобов`язане укладати договори про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з обслуговуючою організацією. Вони надаються безпосередньо власникам приміщень на підставі прямих договорів.

Повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна з таких міркувань.

Щодо визнання договору № 1Г/92 недійсним.

Встановлено, що відповідно свідоцтва про права власності ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 32).

Відповідно договору № 1Г/92 від 12.08.2009 року між ДП «Моноліт Сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання платних комунальних послуг та послуг по догляду за будинком (т.1 а.с. 33).

ТОВ БФ «Моноліт» є засновником ДП «Моноліт-Сервіс», метою створення якого є утримання та експлуатація житлового фонду, не житлових приміщень, інших споруд , розташованих у АДРЕСА_5 (т. 2 а.с. 128).

Земельну ділянку у АДРЕСА_6 , було виділено міською радою ТОВ БФ «Моноліт» для забудови житловими будинками. Після побудови та здачі будинку АДРЕСА_7 в експлуатацію, будинок було передано на баланс ДП «Моноліт-Сервіс» для здійснення його обслуговування (т. З а.с. 40-42).

Відповідно до ст. 29 (у редакції, яка діяла на момент укладання договору) Закону України Про житлово-комунальні послуги» 2004 р. договір на надання житлово-комунальних дослуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Враховуючи той факт, що ДП «Монолоіт-Сервіс» не є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення. а також не є постачальником електричної енергії, підприємством було укладено відповідні договори з їх постачальниками.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. З ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у ви-падках та порядку, визначеному законодавством.

Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст.ст. 203,215 України.

При цьому, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Так, підставою недійсності правочину, відповідно до ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-тре-тьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповіда-ти його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивіль-ного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним та настання відповідних наслідків: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину, правоздатність сторін правочину, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Моментом вчинення правочину вважається момент, коли сторони досягли згоди з усіх істот-них умов, тобто момент підписання договору його сторонами.

За результатами розгляду такогоспору про визнання недійсним правочину вирішуєтьсяпитання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наяв-ність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Водночас, як у ч. 1 ст.215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Позивачами не надано доказів, що договір укладений шляхом шантажу та погроз, в наслідок нечесної підприємницької дяльності та заволодінням монопольним становищем на послуги електроенергії, водопостачання та водовідведення та надання послух з утриманням будинків і споруд та прибудинкової території. Позивачі з 2009 року користувались наданими послуга відповідача, а в 1016 році утворили ОСББ так як власники квартир в їх будинку не бажають користуватися послугами ДП «Моноліт-Сервіс».

Судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору № 1Г/92 недійсним. Однак, суд першої інстанції вищенаведені положення законодавства не враховував та помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі положень ч.ч. 1, 3 ст. 203 та ч. 1 ст.215 України так як договір про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку та прибудинкової території був укладений з урахуванням норм цивільного законодавства України про правочини, відповідно до ст.ст. 901-905 ЦК України і жодним чином не суперечить ним.

Щодо визнання тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкової території та який є невід`ємною частиною договору № 1Г/92 - недійсним.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, встановлено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Статтею 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин, закріпила, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів. Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов`язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше, ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Відповідно до 2 Порядку, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При зверненні до суду із вказаним позовом та протягом судового розгляду позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності нарахування з послуги з утримання будинку, споруди та прибудинкової території, яке здійснював відповідач, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо визнання дій з надання послуг з централізованого водопостачання питної води та водовідведення за відсутності ліцензії та за відсутності договору не правомірними та припинити їх.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 р. договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі якщо оалансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Враховуючи той факт, що ДП «Моноліт-Сервіс» не є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, відповідно до вимог діючого законодавства, між ДП Моноліт-Сервіс» та КП «Чорноморськводоканал» для забезпечення мешканців 9-го мікрорайону послугами з централізованого водопостачання та водовідведення було укладено договір, що підтверджується копіями договорів, які були надані Позивачем і є в матеріалах справи.

Тобто, ДП «Моноліт-Сервіс» є колективним замовником послуг для мешканців 9-го

форайону і на підставі договору № 11792 про надання комунальних послуг надається послуга з водопостачання Позивачам по справі.

ДП «Моноліт-Сервіс» не здійснює діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, а відповідно до вимог діючого законодавства України саме вищевказана діяльність підлягає ліцензуванню.

Щодо визнання тарифу на виробництво, транспортування, постачання теплової ергії та послуги з централізованого опалення недійсним.

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання плової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 10.08.2012 р. № 278 обласні державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо протягом останнього року дії (передньої ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії об`єкт господарювання здійснював таку господарську діяльність на території однієї області України та обсяги постачання теплової енергії для потреб споживачів не перевищували 18 тисяч Гкал на рік включно.

Враховуючи той факт, що ДП «Моноліт-Сервіс» є ліцензіатом в сфері плопостачання обласної державної адміністрації, що підтверджується ліцензією , то згідно ст.ст. 7, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи на житлово-комунальні послуги, а саме теплопостачання для ДП «Моноліт-Сервіс» встановлюються органами місцевого самоврядування.

Порядком формування тарифів на теплову енергію, що затверджений постановою К абінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869 передбачено, що ліцензіатам, можуть встановлюватися в установлено порядку двоставкові тарифи на теплову енергію.

При цьому окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу.

Так, рішенням Чорноморської (раніше - Іллічівської) міської ради Одеської області від 5.09.2014 р. № 353 «Про встановлення двоставкових тарифів на послуги з централізованого палення, що надає ДП «Моноліт-Сервіс», із змінами відповідно до рішень Чорноморської міської ради Одеської області від 12.06.2015 р. № 218, від 27.10.2016 р. № 400 були встановлені двоставкові тарифи на вказані вище послуги.

Відповідно до пп.2 п. «а» ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в країні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зкрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з ентралізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з ентралізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням нутрішньо будинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, серед іншого, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно з частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (становлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що тарифи виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення затверджуються рішенням органів місцевого самоврядування, а позивачем не доведено їх недійсність.

Щодо здійснення перерахунку.

Відповідно до вимог п. 9 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 квартирні засоби обліку беруться виконавцем послуги на абонентський облік.

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі позивачів встановлено лічильник обліку теплової енергії, відповідно до технічних умов від 07.11.2016 року( а.с. 23-43 т.3).

Відповідач не спростував, що 05.12.2016 року він був встановлений та відповідних правил передбачено, що плата за послуги нараховується згідно з показаннями засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

Акт введення в експлуатацію квартирного вузла обліку теплової енергії від 24.07.2017 р. не спростовує того факту, що з 05.12.2016 року був встановлений облік теплової енергії.

Щодо апеляційної скарги АТ «Одесаобленерго»

Як вбачається з матеріалів справи, на момент виникнення спірних правовідносин за адресою: АДРЕСА_7 енергія постачалася відповідно до договору про постачання електричної енергії № И 2019 від 05.10.2016 р. укладеного між Дочірнім підприємством «Моноліт-Сервіс» ( ДП «Моноліт-Сервіс») та АТ «Одесаобленерго ».

Позивачі звернулися до суду з позовом посилаючись на те, що вони є власниками квартири і за адресою: АДРЕСА_3 .

10.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "Одесаобленерго для укладання прямого договору "Про постачання електричної енергії до його квартири за діючою схемою електропостачання без зміни технічних параметрів електроустановки та для укладення договору надав:

- копію документу, що посвідчує право власності;

-копію паспорту громадянина укпраїни

-копію індефікаційного коду( а.с.66 т.1)

Відповідно до відповіді за № 101/19/03-2087 від 07.04. 2017 року "Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго" повідомила про можливість укладення прямих договорів за наявністю зверняння кожного власника квартири з необхідними документами та виконання умов, зокрема:

- відомість про відсутність заборговаеності за електричну енергію перед населеним пунктом та постачальником електричної енергії відповідно;

- технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка особи, яка має намір набути статусу споживача на території населеного пункту, відповідає вимогам нормативно-технічних документів та проектним рішенням , погодженрим з енергопостачальником;

- здійснення технічні можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно зі встановленим ПКЕЕН порядком( а.с.201-202 т.1).

За змістом ст. ст.11,15 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Іллічівським міським судом Одеської області при винесені рішення від 23.07.2019 про визнання не правомірною відмову публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго укласти з власником квартири № 92 ОСОБА_1 , що розташована будинку АДРЕСА_1 прямий договір на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінет міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 залишено поза увагою те, що договірні відносини у сфері постачання електроенергії мають свої особливості, що пов`язано з специфікою предмету договору та обумовлює спеціальний порядок його

укладення Особливістю договору електропостачання є покладення на споживача додаткових обов`язків які пов`язані з необхідністю дотримуватись передбаченого договором режиму споживанні електроенергії; забезпечувати безпеку експлуатацію енергетичних мереж та справність приладів і устаткувань, що використовуються у процеси споживання електричної енергії.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Позивачі просили зобов`язати відповідача укласти з ним договір про постачання електричної енергії до квартири АДРЕСА_2 , яка належить їм на праві власності.

За загальним правилом, закріпленим у частинах першій та третій статті 15 ЦПК України, що діяла на час звернення до суду ,суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі, на час виникнення спірних правовідносин визначали Закон України від 16 жовтня 1997 року N 575/97-ВР "Про електроенергетику", ПКЕЕ та Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року N 1357 (далі - ПКЕЕН) - у редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

При цьому ПКЕЕ та ПКЕЕН розмежовували фізичну особу як побутового споживача і фізичну особу, яка у правовідносинах не є побутовим споживачем.

Відповідно до пункту 2 ПКЕЕН побутовий споживач - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулювали ПКЕЕ (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Дія ПКЕЕ поширювалася на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до пункту 1.2 ПКЕЕ:

населення - споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької та/або незалежної професійної діяльності;

споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору;

об`єкт - електрифікована споруда (сукупність електрифікованих споруд на одній території) або частина електрифікованої споруди, що належить суб`єкту господарювання на праві власності або користування.

Отже, і ПКЕЕ, і ПКЕЕН розрізняють фізичних осіб - споживачів електричної енергії, правовідносини з якими урегульовано різними нормативними актами.

Так, якщо споживач електричної енергії - фізична особа як частина населення, що має у власності нерухоме майно, і споживав електричну енергію для задоволення власних побутових або господарських потреб - такі правовідносини регулюються за ПКЕЕН.

Разом з тим фізична особа як власник нерухомого майна, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору (не для задоволення власних побутових потреб), є суб`єктом правовідносин, що врегульовані у ПКЕЕ.

У справі, що переглядається, позивач просив суд зобов`язати відповідача укласти з ним договір про постачання електричної енергії до квартири, власником якого він став на підставі договорів купівлі-продажу саме як фізична особа.

Щодо висновків суду по суті спору.

За пунктом 1.6 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об`єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Порядок укладання договору про постачання електричної енергії передбачено у пунктах 5.1 5.4 ПКЕЕ.

Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об`єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об`єктом споживача.

При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору.

Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов`язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов`язаний надати на розгляд проект договору про постачання електричної енергії протягом 7 робочих днів для споживачів із приєднаною потужністю до 150 кВт та протягом 14 робочих днів для споживачів із приєднаною потужністю 150 кВт та більше від дати прийняття від споживача документів, зазначених у пункті 5.4 цих Правил.

Ініціатором укладення відповідного договору може бути будь-яка із сторін такого договору.

Згідно з пунктом 6.18 ПКЕЕ у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого

споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Постачальник електричної енергії зобов`язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. За умови одночасного розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем, виплати всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, та звернення нового споживача щодо укладення договору про постачання електричної енергії в межах одного розрахункового періоду припинення електропостачання об`єкта не здійснюється.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів, після розірвання договорів зі споживачем, який звільняє приміщення.

Тобто зобов`язання з розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем покладені на сторони такого договору і новий власник, який виявив бажання стати споживачем електричної енергії, не наділений ні повноваженнями вчиняти дії, направлені на розірвання договору про постачання електричної енергії, стороною якого він не був, ні нести будь-яких обов`язків у правовідносинах, які виникли між іншими суб`єктами.

Відповідно до пункту 8.2 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов`язаний, зокрема: укладати договори про постачання електричної енергії з усіма споживачами, які заявили про бажання купувати електричну енергію та об`єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом; забезпечувати постачання електричної енергії, якісні характеристики якої відповідають параметрам, визначеним державними стандартами, та зазначені в договорі.

Споживачі електричної енергії мають право на:

1) приєднання власних електроустановок до мереж електропередавальної організації або іншого власника електромереж у порядку, передбаченому законодавством України;

2) вибір постачальника електричної енергії;

3) отримання електричної енергії, якісні характеристики якої зазначені в договорі (пункт 10.1 ПКЕЕ).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та

Згідно з пунктом 11.2 ПКЕЕ електропередавальна організація зобов`язана приєднувати до своїх електричних мереж електроустановки споживачів з дотриманням вимог законодавства України.

Вимоги ПКЕЕ кореспондуються із загальними вимогами цивільного законодавства у сфері договірного регулювання.

ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642?643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1.9 ПКЕЕ постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів.

Згідно з пунктом 1.13 ПКЕЕ укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

За пунктом 5.3 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов`язаний надати на розгляд проект договору про постачання електричної енергії протягом 7 робочих днів для споживачів із приєднаною потужністю до 150 кВт та протягом 14 робочих днів для споживачів із приєднаною потужністю 150 кВт та більше від дати прийняття від споживача документів, зазначених у пункті 5.4 цих Правил.

Відповідно до пункту 5.23 ПКЕЕ зміна або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктом 8.2 ПКЕЕ передбачено, що постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов`язаний укладати договори про постачання електричної енергії з усіма споживачами, які заявили про бажання купувати електричну енергію та об`єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, ПКЕЕ убачається, що умови типового договору про постачання електричної енергії, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладення договору про постачання електричної енергії є обов`язком постачальника електричної енергії і запропонований договір повинен відповідати типовому договору про постачання електричної енергії (додаток 3 до ПКЕЕ).

Відмова постачальника електричної енергії від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та ПКЕЕ.

Згідно з пунктом 11.2 ПКЕЕ електропередавальна організація зобов`язана приєднувати до своїх електричних мереж електроустановки споживачів з дотриманням вимог законодавства України.

Відповідно до пункту 1.9 ПКЕЕ постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів.

За вимогами пункту 5.3 ПКЕЕ постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов`язаний надати на розгляд проект договору про постачання електричної енергії протягом 7 робочих днів для споживачів із приєднаною потужністю до 150 кВт та протягом 14 робочих днів для споживачів із приєднаною потужністю 150 кВт та більше від дати прийняття від споживача документів, зазначених у пункті 5.4 цих Правил.

Відповідно до п.12.5. та 12.6 Правил користування електричною енергією передбачено , що у разі виходу із складу населеного пункту або прийняття відповідного рішення органом управління населеного пункту споживач населеного пункту або фізична особа, електроустановки якої приєднані до технологічних електричних мереж населеного пункту (далі - споживач на території населеного пункту), для користування електричною енергією має право:

змінити у встановленому порядку схему електропостачання та приєднати належну йому електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації;

укласти тристоронній договір про користування електричною енергією на території населеного пункту з постачальником електричної енергії та населеним пунктом на основі типового договору (додаток 5) та договір про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (із змінами).

У разі укладення тристороннього договору про користування електричною енергією на території населеного пункту постачальник електричної енергії та населений пункт вносять у встановленому законодавством України порядку зміни в укладений між ними договір про постачання електричної енергії щодо визначення обсягу спожитої населеним пунктом електричної енергії та умов припинення або обмеження електропостачання населеного пункту, які пов`язані та витікають з умов тристороннього договору про користування електричною енергією на території населеного пункту.

Точка продажу електричної енергії споживачу на території населеного пункту збігається з точкою продажу електричної енергії населеному пункту. Відносини постачальника електричної енергії та населеного пункту із споживачем на території населеного пункту регулюються законодавством України, у тому числі нормами цих Правил.

Договір про користування електричною енергією на території населеного пункту може бути укладений у разі виконання таких умов:

1) особа, яка має намір набути статус споживача на території населеного пункту, та населений пункт не мають боргів за електричну енергію перед населеним пунктом та постачальником електричної енергії відповідно;

2) технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка особи, яка має намір набути статусу споживача на території населеного пункту, відповідає вимогам нормативно-технічних документів;

3) особою, яка має намір набути статус споживача на території населеного пункту, створені технічні можливості щодо забезпечення безперешкодного доступу представників постачальника електричної енергії, підприємства, що здійснює передачу електричної енергії, до власних електричних установок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку.

Отже, для укладення договору між енергопостачальником і споживачем, зобов`язаний виконати зазначені умови надати технічні умови, які відповідно до пункту 2 Правил для населення є документом, що видається споживачу енергопостачальником і містить перелік технічних вимог, які необхідн виконати для приєднання електроустановок нового споживача до електромережі, реконструкції діючих електроустановок споживача або зміни категорії

надійності електропостачання споживача, котрі позивачем не виконано, а тому рішення суду прийняте в порушенні п.12.5, 12.6 ПКЕЕ та підлягає скасуванню з підстав ст.376 ЦПК України.

Наявність технічних умов зумовлено повторним зверненням до енергопостачальної організації для укладення зазначеного договору.

Судова колегія не приймає до уваги посилання АТ"Одесаобленерго" про те, що наявність укладення прямих договорів зумовлено зверненням всіх власників багатоквартирного дому, так як Пунктом 8.2 ПКЕЕ передбачено, що постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов`язаний укладати договори про постачання електричної енергії з усіма споживачами, які заявили про бажання купувати електричну енергію та об`єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позовних вимог в частині задоволення вимог до АТ «Одесаобленерго» про визнання неправомірною відмову в укладені договору та в частині задоволення позовних вимог щодо визнання договору «Про надання комунальних послуг, а також послу з утримання будинку, споруд та прибудинкової території АДРЕСА_3 ,тарифу та послуг з утримання будинків та прибудинкової території,лії з надання послуг з водопостачання, тарифу на виробництво, транспортування,постачання теплової енергії та послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води і водовідведення недійсними за відсутність правових підстав для їх задоволення позову, у зв`язку з чим, на підставі положень ст.376 ЦПК України, апеляційні скарги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в їх задоволенні.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги Дочірнього підприємства «МОНОЛІТ-СЕРВІС» та апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго», на підставі ст.141 ЦПК України судова колегія вирішує питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивачі, як споживачі комунальних послуг звільнені від сплати судового збору, судова колегія з підстав ч.1, п.1 ч.2, ч.13 п.6 ст. 141 ЦПК України компенсує за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений скаржниками судовий збір так як він документально підтверджений пропорційно задоволеним позовним вимогам., а саме 1920 грн- АТ «Одесаобленерго» та з врахуванням сплати судового збору ДП «МОНОЛІТ-СЕРВІС» ( 960 грн -640 грн) поверненню підлягає 320 грн.

Керуючись ст.141, 367,368,374,375,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «МОНОЛІТ-СЕРВІС» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Одесаобленерго» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 23.07.2019 року, в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання ДП «Моноліт-сервіс» здійснити перерахунок коштів за спожиту ОСОБА_1 теплову енергію згідно показів лічильника тепла типу Ро11 и Сот ЕХ заводський № НОМЕР_1 , що взятий підприємством на абонентський облік і опломбований пломбою № 13503602 з 05.12.2016 року на час винесення рішення у справі, залишити без змін.

В решті рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 23.07.2019 року скасувати та прийняти в цій частині постанову, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений Акціонерним товариством «Одесаобленерго» судовий збір(ІНД :00131713) в розмірі 1920 грн.

Компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений Дочірним підприємством «МОНОЛІТ-СЕРВІС»( Код 32927758) в розмірі 320 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 31.03.2021 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

Т.В.Цюри