Справа № 212/613/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання Крівцової І.В, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДЕРЖАВА УКРАЇНА В ОСОБІ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ, третя особа: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів попереднього слідства,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути за рахунок державного бюджету на її користь в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 92 168 грн. 23 коп., з яких загальна сума матеріальної шкоди по кримінальному провадженню 55 343, 75 грн. та сума моральної шкоди 39 324, 49 грн. Свою заяву мотивує тим, що держава Україна порушила взяті на себе обов`язки та гарантії, визначені Конституцією України щодо справедливого розгляду в розумні строки кримінального провадження № 0002269. Так. 01.08.2019 року вона звернулася до Покровського відділу поліції Криворізького відділу поліції Головного Управління національної поліції України в Дніпропетровській області із заявою про злочин скоєним групою осіб. Однак службові особи Покровського ВП КВП ГУНП України, приховали злочин від державного обліку та не внесли відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не надали їй витяг з ЄРДР, своїми діями позбавивши її прав відповідно до ст.. 60 КПК України. На підставі ст. 303 КПК України вона звернулася до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Покровського ВП КВП ГУНПУ. 04.10.2019 року слідчим суддею Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області її скаргу задоволено в повному обсязі та зобов`язано уповноважену особу Покровського ВП КВП ГУНПУ внести відомості до ЄРДР за заявою від 01.08.2019 року. Слідчий Покровського ВП КВП ГУНП України ОСОБА_2 14.10.2019 року вніс відомості фіктивні відомості до ЄРДР, а саме замість П.І.П заявника, вніс «інші» тим самим позбавивши її статусу потерпілої. Згодом допитав її в якості свідка. 16.12.2019 року вона звернулася до слідчого із заявою про залучення її до кримінального провадження № 0002269 як потерпілої та цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Але будь яких відомостей слідчим не надано, копію постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілою їй не надано. Натомість, на неодноразові скарги, 29.08.2020 року за вих.. № 48-3/3-156з від 31.05.2020 року їй була надана відповідь на скаргу та постанову про закриття кримінального провадження від 15.06.2020 року за вих.. 48.3/3.245з від 14.07.2020 року. Крім того, 08.07.2020 року вона подала заяву слідчому Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Богдану І.А. про надання копії постанови про закриття провадження, однак постанови їй надано не було. У зв`язку з чим вимушена була звернутися до слідчого судді із клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, однак 11.09.2020 року в ході розгляду клопотання в його задоволенні було відмовлено, оскільки вона не є потерпілим і цивільним позивачем. Такі умисні дії органу досудового розслідування призвели до нервового зриву, серцевого нападу, різкого підвищення артеріального тиску, оскільки її позбавлено права на справедливий розгляд справи та відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У зв`язку з чим вимушена звернутися до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року відмовлено позивачці в клопотанні про перехід розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представниця відповідача ОСОБА_3 скористалася правом надання відзиву, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначила, що ДЕРЖАВНА КАЗНАЧЕЙСЬКА СЛУЖБА УКРАЇНИ згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказала, що Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України із своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Оскільки, як вбачається зі змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивачки не порушувало, не вступало з нею у правовідносини і жодної шкоди їй не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завданої позивачці діями інших осіб. Звернула увагу суду, зо позивачкою не надано доказів, які б підтвердили факт незаконності дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Посилання позивачки на ухвалу слідчого судді від 04.10.2019 року про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за її заявою від 01.08.2019 року не є доказом протиправності рішення, дій або бездіяльності слідчого. Незаконність дій слідчого не була доведена у встановленому законом порядку, оскільки позивачка не зверталася до суду або органів прокуратури із заявою або позовом про визнання дій слідчого протиправними, а всі подані нею скарги стосувалися оскарження окремих процесуальних дій.

Третя особа ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ належним чином вважаються повідомленим про день, час та місце розгляду справи, надали письмові пояснення в яких заперечували щодо задоволенні позовних вимог. Зазначили, що 11.10.2019 року до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява про внесення відомостей до ЄДР за заявою ОСОБА_1 від 01.08.2019 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 11.10.2019 року за цим фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0002269 за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 358 КК України. В рамках кримінального провадження, 18.10.2019 року допитано ОСОБА_1 та проведені інші слідчі дії. Слідчим Богданом І.А. 15.06.2020 року винесено постанову про закриття кримінального провадження в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України., яка 23.07.2020 року процесуальним керівником прокурором Кривдюком С.В. скасована та 24.07.2020 року постановою прокурора Кривдюка С.В. визначено підслідність у кримінальному провадженні за № 0002269 за сектором дізнання Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області. 29 липня 2020 року дізнавачем СД Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Юхімцем С.С. вищевказані матеріали кримінального провадження прийняті до свого провадження та надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій. 30.12.2020 року інспектором СД Юхімцем С.С. прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Про вищевказане рішення повідомлено 30.12.2020 року процесуального керівника Криворізької місцевої прокуратури № 2 та засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 . Станом на 31.03.2021 року постанову інспектора СД Покровського ВП УВП ГУНП в Дніпропетровській області Юхимця С.С. про закриття кримінального провадження не скасовано та заявницею ОСОБА_1 не оскаржено. Звернули увагу суду, що позивачка ОСОБА_1 в кримінальному провадженні не визнана потерпілою. Вказали, що нормами законодавства України не обґрунтовані вимоги ОСОБА_1 про відшкодування їй моральної та матеріальної шкоди, будь якими доказами ці вимоги не підтверджені. Позивачкою не оскаржені процесуальні рішення щодо слідчих Покровського ВП УВП ГУНП в Дніпропетровській області, судові рішення щодо них відсутні. Незгода ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями прийнятими слідчими поліції не свідчить про протиправність дій Покровського ВП та ГУНП та завдання їй моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Приписами 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом встановлено, 11 жовтня 2019 року до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла ухвала Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про зобов`язання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 01.08.2019 року (ЖЄО 26506). Відомості були внесені до ЄРДР 11.10.2019 року о 17:58:02 годин, номер кримінального провадження № 0002269, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 358 КК України. Слідчий, який здійснює досудове розслідування Богдан І.А., група прокурорів, що здійснює досудове розслідування Кривдюк С.В., Потєшний М.В. ( а.с. 8).

ОСОБА_1 16.12.2019 року звернулася до слідчого Покровського ВП КВП ГУНП України Богдана І.А. із заявою за вих. № 3-341з про залучення її до кримінального провадження у якості потерпілого у порядку ст. 55 КПК України та вжити заходів щодо забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні № 0002269 ( а.с. 9).

У зв`язку з не наданням будь якої відповіді на її заяву про залучення ОСОБА_1 до кримінального провадження як потерпілої, 18 травня 2020 року нею було подано скаргу до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області на бездіяльність слідчого Богдана І.А., яка полягала у зобов`язанні слідчого Богдана І.А. провести досудове розслідування кримінального провадження № 0002269 в повній мірі та вручити повідомлення про підозру особам, причетним до кримінального правопорушення ( а.с. 10).

Керівництвом слідчого відділення Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області розглянуто скаргу від 18.05.2020 року та надано відповідь, що станом на 31.05.2020 року досудове розслідування кримінального провадження 0002269 триває, заплановано проведення ряду слідчих (розшукових) дій з метою забезпечення повного та неупередженого його розслідування із прийняттям процесуального рішення (а.с.11).

Постановою слідчого Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Богдана І.А. від 15 червня 2020 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0002269 від 11.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України закрито в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 12).

Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області Кривдюка С.В. від 23.07.2020 року скасовано постанову слідчого Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Богдана І.А. від 15 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0002269 від 11.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відновлено досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження та направлено матеріали кримінального провадження № 0002269 до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області для подальшого проведення досудового розслідування ( а.с. 13).

До Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області 23.09.2020 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0002269, постановою дізнавача СД Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Юхимця С. від 24 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання, оскільки ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0002269 від 11.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України має статус свідка, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 221 КПК України не має законних підстав для ознайомлення з матеріалами провадження (а.с. 19).

Постановою дізнавача Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Юхимець С.С. від 30 грудня 2020 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0002269 від 11.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України закрито в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона звернулася до суду, мотивуючи позовні вимоги, зокрема й тим, що вона має право на відшкодування шкоди від держави за те, що досудове розслідування проводиться тривалий час і є неефективним, що підтверджено постановами слідчих суддів, постановою прокурора про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Таким чином, позивачка вказує, що її право порушено, в тому числі внаслідок неефективного розслідування кримінальної справи особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам Закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Враховуючи те, що у цій справі відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини шостої статті 1176 ЦК України.

За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Статтею 1174 ЦК України встановлено,що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1174 ЦК України шкода, завдана посадовими або службовими особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Положеннями частин першої третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Жодної з перелічених у частині 2 статті 23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, щодо позивачки, не вчинено.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

При розгляді справи позивач повинен надати докази, що свідчать про протиправність дій заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою.

Суд прийшов до висновку, що позивачкою не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої їй моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями органу державної влади.

Правовідносини, що склалися між учасниками врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями частини 3 статті 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.

Відповідні скарги ОСОБА_1 розглянуто прокурором та слідчими суддями з урахуванням положень Кримінального процесуального кодексу України, а питання правомірності дій посадових осіб взагалі судом не розглядалося, оскільки за частиною 2 статті 307 КПК України це не входить до повноважень слідчого судді.

Отже, позивачка поновила своє порушене право на неупереджене досудове слідство в рамках меж, передбачених ст. 303, 307 КПК України. Реалізація позивачкою свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій та завдання такими діями позивачу моральної шкоди.

Вказані ухвали слідчого судді не оскаржено в апеляційному порядку лише тому, що вони не підлягають оскарженню відповідно до ст. ст. 307, 309 КПК України. Такі ухвали є остаточними не з метою позбавлення слідчого, прокурора права на її перегляд вищою судовою інстанцією та перевірки законності і обґрунтованості ухвали слідчого судді, а задля забезпечення реалізації заявником права на вирішення його заяви про скоєння злочину і відповідності із нормами процесуального закону, якими регулюється вирішення цього питання.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, незаконності чи протиправності дій службових осіб, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) заподіювача та шкодою, на яку посилається позивачка.

Так, подання позову можливо і в порядку цивільного судочинства, а отже доступ до суду позивачці не обмежений.

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивачка у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

При цьому сам факт винесення зазначених вище ухвал слідчим суддею, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування заподіяли позивачу моральну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Такий висновок суду повністю узгоджується з висновками, що зроблені Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року (справа № 638/12794/16-ц), у постанові від 23 червня 2020 року (справа №554/108/18).

Також позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження спричинення ї рішеннями та бездіяльністю працівників ПОКРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ПОЛІЦІЇ КРИВОРІЗЬКОГО ВІДДІЛУ ПОЛІЦІЇ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІморальної шкоди, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачкою ОСОБА_1 здійснено розрахунок моральної шкоди, відповідно до якого період часу завдання органом досудового розслідування моральної шкоди становить 17 місяців (з серпня 2019 по січень 2021 року), середньомісячна заробітна плата становить 4 626 грн. 41 коп., ступень вини -0,50 груба необережність, наявність прямого умислу 1,0, таким чином сума моральної шкоди складає 39 324 грн. 49 коп. (4 626, 41*1.0*(0,5+0,5)/2) 17 ( а.с. 25).

Суд вважає, що, наданий позивачем розрахунок моральної шкоди, зроблений ним на підставі рекомендацій щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди з урахуванням критеріїв глибини та тривалості психологічних страждань, достатньо не обґрунтований: з чого саме вона виходила при визначенні суми відшкодування, беручи для розрахунку коефіцієнт 1 наданий у рекомендація, і чому саме така сума, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань.

З урахуванням викладеного, оскільки позивачка ОСОБА_1 всупереч свого процесуального обов`язку не надала належних, допустимих та достовірних доказів про спричинення їй моральної та матеріальної шкоди, не довела протиправності у діях (бездіяльності) її заподіювачів, не довела наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діями (бездіяльністю), суду не має підстав для стягнення такої шкоди на користь позивачки, тому суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України .

Керуючись ст.ст. 16, 23, 1166 ,1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДЕРЖАВА УКРАЇНА В ОСОБІ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ, третя особа: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів попереднього слідства - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ДЕРЖАВА УКРАЇНА В ОСОБІ ДЕРЖАВНОЇ КАЗНАЧЕЙСЬКОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6

Третя особа: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро вул. Троїцька, буд. 20 А.

Повний текст рішення складено 05 квітня 2021 року.

Суддя: І. Б. Чайкін