ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Херсон

справа № 664/1307/18

провадження № 22-ц/819/50/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рпішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Бойка В.П. від 26 травня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та виділ частки із спільної часткової власності,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та виділ частки із спільної часткової власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що йому на праві власності належить 1/2 та 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд.

Співвласником іншої частини спірного будинку є відповідач ОСОБА_1 , яка чинить йому перешкоди у користуванні майном та вселенні.

Посилаючись на те, що домовленості про добровільне володіння та користування спільним майном між ними не досягнуто, позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення його до належних йому на праві власності частин спірного будинку, припинивши право спільної часткової власності на вказане домоволодіння та виділити йому у власність 33/100 частин спірного домоволодіння згідно першого варіанту висновку експерта №30/2018 від 31.07.2018 року; зобов`язати сторони провести роботи з ізоляції виділених приміщень пропорційно часток у майні, стягнути з відповідача на його користь 58 063,00 грн в рахунок компенсації відступу від ідеальної частки; визначити порядок користування спірною земельною ділянкою згідно першого варіанту висновку експерта №30/2018 від 31.07.2018 року; стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 409,60 грн та за проведену судову будівельно-технічну експертизу- 8 000 грн

Ухвалою суду від 04 березня 2019 року до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_2 .

Рішенням суду від 26 травня 2020 року позов задоволено та постановлено:

Усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_3 до належної йому на праві власності частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_3 , з одного боку, та ОСОБА_1 , з іншого боку, на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_3 33/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 30/2018 від 31.07.2018 року, наступні приміщення та споруди: в житловому будинку літ. «А», приміщення передпокою 1-1, площею 33,3 кв.м., житлове приміщення 1-2, площею 18,3 кв.м., вартістю 40 915,00 грн.; частину І тамбура літ. "а", розмірами 6,32 м. х 1,90 м., площею 12,0 кв.м.; огорожу № 4, довжиною 15,91 м, вартістю 3 572 грн. Всього на суму 44 487 грн, загальною площею 43,6 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 провести роботи по ізоляції виділених приміщень, поклавши витрати на переобладнання та облаштування дверних прорізів в сумі 23 729 грн на сторони пропорційно до розміру належних їм часток, а саме: облаштувати дверний проріз з існуючого віконного в приміщення І; облаштувати дверний проріз з існуючого віконного з приміщення І в приміщення 1-4; облаштувати дверний проріз з приміщення 1-4 в приміщення 1-3; закласти дверний проріз з приміщення 1-3 до приміщення 1-1; закласти дверний проріз з приміщення 1-4 до приміщення 1-1.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в рахунок відступу від ідеальної частки грошові кошти в сумі 58 063,00 грн.

Визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи №30/2018 від 31.07.2018 р., виділивши у користування ОСОБА_3 окрему ізольовану земельну ділянку площею 1 538,0 кв.м., на якій розташовані об`єкти нерухомості, що йому виділяються за цього варіанту. Прохід на земельну ділянку площею 1 538 кв.м. з боку АДРЕСА_1 передбачено через новозбудовані ворота.

Лінію поділу земельної ділянки провести наступним чином: вихідна точка розташована на фасадній межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 на відстані 24,59 м від краю земельної ділянки, що межує з суміжним користувачем по АДРЕСА_2 ; від вихідної точки під кутом 90° до фасадної межі земельної ділянки в глиб ділянки, довжиною 15,07 м.; далі межа змінює напрямок на 90 градусів в сторону суміжного землекористувача по АДРЕСА_2 , до перетину з стіною в точці поділу приміщень 1-3 та 1-1 в житловому будинку літ. «А» довжиною 1,0 м; межа прямує під плямою забудови по межі поділу приміщень 1-1 та 1-3, 1-4 в житловому будинку літ. «А»; від точки, що розміщена на зовнішній стіні у створі лінії поділу приміщень 1-1 та 1-3 в житловому будинку літ. «А» в сторону суміжного землекористувача по АДРЕСА_2 , в заданому напрямку, довжиною 1 м; межа змінює напрямок на 90 градусів в глиб ділянки, на відстані одного метру від стіни житлового будинку літ. «А» тамбуру літ. «а», довжиною 10,73 м.; межа прямує в сторону суміжного землекористувача по АДРЕСА_2 , до перетину з нею в точці, що віддалена від суміжного землекористувача по АДРЕСА_2 на відстані 25,89 м, довжиною 13,32 м.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 судові витрати: судовий збір в сумі 1409,60 грн. та 8 000,00 грн. витрат за проведену судову будівельно- технічну експертизу, а всього 9 409,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_5 , просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо можливості поділу майна лише у спосіб, визначений першим варіантом судової експертизи не відповідають обставинам справи та зроблені без врахування інших варіантів судової експертизи, зокрема, за другим варіантом експертизи частки у сторін є найбільш наближені до ідеальних часток, а за третім варіантом частка ОСОБА_3 є більшою, а тому із нього підлягає стягненню грошова компенсація; суд, стягуючи на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в рахунок відступу від ідеальної частки, не вирішив долю нерухомого майна, за яке присудив грошову компенсацію, а зобов`язуючи ОСОБА_1 здійснити переобладнання на загальну суму 23 729 грн не з`ясував чи є у неї відповідна можливість.

Крім того зазначили, що суд не врахував факт наявності між сторонами іншого спору, що розглядається Цюрупинським районним судом Херсонської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірне майно, оскільки задоволення позову виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 її доводи не визнав, вважає рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що право позивача як власника ѕ частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, який розташований по АДРЕСА_1 , підтверджено належними доказами, тому він вправі вселитися в цей будинок. Погоджуючись на перший варіант розподілу майна та відступаючи його частину на користь іншого співвласника, позивач розпоряджається своїм правом власності на власний розсуд. Запропонований позивачем поділ не порушує прав інших осіб та є варіантом за висновком судового експерта, який має спеціальні знання в цій галузі.

В процесі розгляду справи суд встановив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Олешківської державної нотаріальної контори Херсонської області 21 березня 2018 року, ОСОБА_3 належить на праві власності ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

За змістом наведеного правовстановлюючого документа в цілому житловий будинок, загальною площею 49,3 кв. м., житловою площею 36 кв. м., стіни якого саман облицьований, позначений літ. «А», крім нього є: гараж літ. «Б», колодязь трубчатий №1, водопровід №2, огорожі №3,4, розташований на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні.

Право власності ОСОБА_3 на зазначене нерухоме майно зареєстровано в установленому законом порядку (а. с.6, 7).

Право власності на решта частину наведеного будинку належить в порядку спадкування після первісного власника ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її дочці ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину у визначеному законом порядку, однак своїх спадкових прав не оформила та право власності на це нерухоме майно не зареєструвала.

На час вирішення судом спору в цьому житловому будинку ніхто із власників не проживає, а залучений судом до участі в справі як співвідповідач ОСОБА_2 оспорює право позивача на частку в ньому, вважаючи, що цей будинок належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із Сільськогосподарським товариством «Світанок» 10 березня 1992 року.

У підтвердження наведеного факту ОСОБА_2 надав суду копію цього договору, який нотаріально не посвідчений та який не містить адреси предмета відчуження. Право власності ОСОБА_2 на спірний житловий будинок не зареєстровано (а. с.157).

Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За приписами статей 386, 391 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи положення наведених норм права та те, що право власності позивача на ѕ частини спірного будинку підтверджене належними і достатніми доказами та є зареєстрованим в установленим законом порядку, а отже: визнаним державою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, в тому числі шляхом вселення в житловий будинок.

Апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо висновків суду в цій частині.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 N 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року N 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Відповідно до технічного паспорта на спірний будинок та висновку судової будівельно-технічної експертизи №30/2018, складеного 31.07.2018 року судовим експертом ОСОБА_7 за заявою позивача, в результаті самочинного будівництва змінилася загальна площа житлового будинку, збільшившись на 19,3 кв.м. (68,5кв. м. проти 49,3 кв.м. за правовстановлюючим документом позивача).

У технічному паспорті функціональне призначення приміщення площею 19,3 кв.м. не визначено, а судовий експерт визначив його призначення як тамбура чи коридора і включив у розподіл між співвласниками.

Суд на наведені обставини та положення норм матеріального права не зважив та, поклавши в основу рішення висновки судового експерта ОСОБА_7 , не врахував, що внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) спірний будинок втратив тотожність з тим, частину якого позивач отримав у власність згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2018 року, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог як передчасно заявлених.

Не перевірив суд також, чи після виділення частки позивача із спільного нерухомого майна виділена йому в натурі частка та частка відповідача, яка судом не визначалася, будуть ізольованими приміщеннями, зокрема мати окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Виділивши у власність позивача реально частку нерухомого майна, що становить 33/100 частин, в той час, як його ідеальна частка у спірному нерухомому майні становить 75/100 частин, та поклавши на відповідача ОСОБА_1 обов`язок компенсувати вартість 42/100 частин його частки, суд не з`ясував чи бажаним, доцільним та фінансово можливим такий розподіл є для відповідача.

Крім того, питання щодо збільшення частки іншого співвласника в результаті виділу частки позивача таким чином судом не вирішено та не з`ясовано чи це можливо, враховуючи, що право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності не оформлено та в установленому законом порядку не зареєстровано.

Визначивши порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний будинок, суд не зважив на те, що висновки судового експерта в цій частині позовних вимог ґрунтуються не на документах про виділення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для індивідуальної забудови, яка на час вирішення судом спору не є сформованою земельною ділянкою в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України, а ним площу фактичного землекористування за вказаною адресою прийнято за власними обмірами. При цьому експертом визначено, що її площа становить 0,2051 га, в той час як у виданому на ім`я позивача свідоцтві про право на спадщину за законом площа земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок, не зазначена, а в матеріалах інвентарної справи зберігається схематичний план та викопіювання цієї ділянки із зазначенням її площі в 2040 кв.м. , а також схем-план, складений на замовлення позивача (без зазначення дати складення) спеціалістом із земельних питань ОСОБА_8 за його підписом та підписом в.о. старости ОСОБА_9 , що скріплені печаткою Виноградівської сільської ради, згідно із яким площа спірної земельної ділянки становить 0,20 га.

Не усунувши зазначені суперечності щодо площі та меж земельної ділянки, суд зробив передчасний висновок про обґрунтованість позову в цій частині.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позову про виділ частки із спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних ви мог.

В решті частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування чи зміни відсутні. Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності чи необґрунтованості висновків суду в частині вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спірним нерухомим майном.

На час вирішення судом спору та перегляду справи в апеляційному порядку право власності позивача на ѕ частини будинку АДРЕСА_1 в установленому законом порядку не спростовано, тому твердження ОСОБА_2 щодо наявного у нього права власності на це нерухоме майно як не підтверджене належними доказами не може бути прийнятим та врахованим судом у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2020 року в частині задоволення позову про виділ частки із спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ частки із спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

В решті частині це рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 02 квітня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова