Справа № 307/4034/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тулайдан Степана Івановича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Тулайдан Степан Іванович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Тулайдан С.І. , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Тулайдан Степан Іванович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії - визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі Тулайдан С.І. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, а справу повернути до суду першої інстанції для розгляду. Апелянт зазначав, що подана ним позовна заява відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не повністю усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 31 грудня 2020 року про залишення позову без руху, а саме - не виконані щодо оформлення доданих до позовної заяви копій документів відповідно до вимог ст.95 ЦПК України, а саме копій іпотечного договору №1942 від 12.11.2007 року та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.10.2020 року та інших згідно додатку до позовної заяви документів.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2021 року до канцелярії суду представником позивача - адвокатом Тулайдан СІ. на виконання ухвали судді від 31.12.2020 року про залишення позовної заяви без руху подано лист від 9.01.2021 року до якого додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1691,60 грн. та засвідчені підписом, частину раніше доданих до позовної заяви копій: кредитного договору №1942 від 05.11.2007 року, та додаткового договору від 01.03.2011 року до кредитного договору №1942 від 05.11.2007 року.

Разом з цим, представник позивача у листі зазначив, що інші докази-документи, які надані в копіях до позовної заяви, як було зазначено в самій позовній заяві, що оригінали договору іпотеки та інших документів на підставі яких проводилась реєстрація права власності на будинок за ТОВ «Кредитні ініціативи» та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на будинок за ТОВ «Кредитні ініціативи» знаходяться у відповідачів.

Суд констатував, що посилання позивача щодо неможливості посвідчення ним частини доданих до позовної заяви документів з підстав ненадання їх оригіналів відповідачем, в силу вимог ст. 95 ЦПК України не звільняє його від обов`язку їх належного посвідчення.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Тобто, ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що, за загальним правилом, документи мають подаватися в оригіналі або належним чином завірені копії. Заявник, який подає документи в копіях, має вказати про наявність у нього або іншої особи оригіналу. Засвідчення вірності копії документа оригіналу здійснюється шляхом проставлення власноручного підпису і дати. Особа має право завіряти копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у неї.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (пункт 25 рішення у справі "Кутій проти Хорватії").

Також ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

За такого, посилання суду першої інстанції на невиконання в повному обсязі ухвали про залишення позовної заяви без руху, зокрема через не засвідчення частини копій документів - не є достатніми підставами для повернення позовної заяви заявнику.

Отже, ухвала суду першої інстанції обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя.

Також колегія суддів виходить з того, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 189, п.п. 5, 7, 10 ч. 1 ст. 197 ЦПК України можливо на стадії підготовчого провадження.

Оцінка законності та обґрунтованості позовних вимог позивача має бути надана судом під час розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання позовної заяви Тулайдан С.І. , який діє в інтересах ОСОБА_2 неподаною та її повернення, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі у передбаченому законом порядку відповідно до приписів ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тулайдан Степана Івановича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 1 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді