ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/426/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та його представник Шустер Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2021 року (суддя Стефанишин С.Л.) за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ЮЕНПІКОМ», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «ЮЕНПІКОМ» (далі ПрАТ «ЮЕНПІКОМ», Товариство), Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням загальних зборів учасників ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» від 27 квітня 1999 року його було призначено на посаду генерального директора цього товариства. 16 листопада 2015 року він звернувся до Наглядової ради Товариства, до виключної компетенції якої входить обрання та припинення повноважень генерального директора, із заявою про звільнення за власним бажанням з 23 грудня 2015 року на підставі статті 38 КЗпП України. 18 листопада 2015 року на ім`я голови Наглядової ради Товариства Дуброва О.М. було направлено повідомлення про необхідність проведення 15.12.2015 року зборів Наглядової ради ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» щодо вирішення питання про звільнення позивача з посади Генерального директора. 14 грудня 2015 року Фонд державного майна України, який входить до складу Наглядової ради, своїм листом повідомив про його відмову приймати участь у розгляді даного питання, через відсутність кандидатури нового керівника. Відповідно до протоколу реєстрації учасників засідання Наглядової ради від 15.12.2015 року на засіданні був присутній лише голова Наглядової ради товариства ОСОБА_2 , інші члени наглядової ради відсутні. У зв`язку з чим засідання не було правомочним приймати рішення, оскільки у ньому приймало участь менше 2/3 від кількості обраних членів наглядової ради.

Вказував, що вищезазначена бездіяльність ПрАТ «ЮЕНПІКОМ», а саме Наглядової ради, призвела до порушення його трудових прав, оскільки він позбавлений можливості вільно обирати працю, як це передбачено у статті 43 Конституції України.

На підставі вказаного, позивач просив суд визнати припиненими трудові відносини між ПрАТ «ЮЕНПІКОМ» та ОСОБА_1 з 23 грудня 2015 року у зв`язку із звільненням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Зобов`язати Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника (директора) ПрАТ «ЮЕНПІКОМ» Боднара В.Г.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що питання щодо прийняття позивача та його звільнення з посади Генерального директора повинно вирішуватися Наглядовою радою ПрАТ «ЮЕНПІКОМ». Судом не встановлено порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту хоча і направлений на можливе відновлення його трудових прав гарантованих Конституцією України проте, не може бути реалізованим через відсутність рішення Наглядової ради Товариства.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував, що згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. При цьому, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. З урахуванням вказаного, оскільки Наглядовою радою товариства його заява про звільнення за власним бажанням не розглянута, питання про припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України не вирішено, то його трудові права є порушеними і вони підлягають захисту у судовому порядку. Крім того, внаслідок бездіяльності відповідача він позбавлений можливості вільного обрання місця роботи, що гарантується статтею 43 Конституції України.

Заперечення на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «ЮЕНПІКОМ» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, згідно з протоколом №1 від 27 квітня 1999 року загальних зборів Акціонерів Українсько-Італійського Закритого акціонерного товариства «ЮЕНПІКОМ» ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора цього товариства. Правонаступником Українсько-Італійського Закритого акціонерного товариства «ЮЕНПІКОМ» за протоком №11 від 05.04.2011 року загальних зборів Акціонерів є ПрАТ «ЮЕНПІКОМ».

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України керівником ПрАТ «ЮЕНПІКОМ» є ОСОБА_1 .

Засновниками ПрАТ «ЮЕНПІКОМ» відповідно до статуту товариства є Фонд державного майна України, ОСОБА_3 , Фірма «ІРМ» S.p.A., Спільне Українсько-Американське підприємство у формі ТОВ «Керос-Київ», затвердженим протоколом загальних зборів товариства від 05.04.2011 року № 11.

До Наглядової ради Товариства входять: голова Наглядової ради Дубров О.М. (представник СП «Керос-Київ»), Бількевич С.Л. (представник Фонду Державного майна України, та фізична особа Королюк В.Г.

За підпунктом 10.3.11 пункту 10.3 Статуту ПрАТ «ЮЕНПІКОМ» до виключної компетенції Наглядової ради належить обрання та припинення повноважень Генерального директора Товариства.

16 листопада 2015 року ОСОБА_1 направив Наглядовій раді ПрАТ «ЮЕНПІКОМ» заяву про звільнення його з посади Генерального директора товариства за власним бажанням (за станом здоров`я) з 23 грудня 2015 року, на підставі статті 38 КЗпП України.

18 листопада 2015 року ПрАТ «ЮЕНПІКОМ» направило голові Наглядової ради Дуброву О.М. повідомлення про необхідність скликання засідання Наглядової ради на 15 грудня 2015 року о 12-00 год. за адресою м. Київ . вул. Кіквідзе, 10а. Порядок денний розгляд заяви Генерального директора ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» ОСОБА_4 про звільнення з посади за власним бажанням (за станом здоров`я) з 23.12.2015 року. Обрання нового Генерального директора або іншої уповноваженої особи.

Фонд Державного майна України листом від 19.11.2015 року щодо засідання Наглядової ради ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» 15.12.2015 року повідомило про неможливість участі представника Фонду у роботі Наглядової ради товариства, оскільки не було надано документи, необхідні для прийняття рішень з питань порядку денного, зокрема кандидатур на посаду генерального директора ПрАТ«ЮЕНПІКОМ».

Згідно з протоколом реєстрації учасників засідання Наглядової ради ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» 15 грудня 2015 року станом на 12-00 годину за адресою м. Київ, вул. Кіквідзе,10-А, для участі у засіданні Наглядової ради з порядком денним: розгляд заяви Генерального директора ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» ОСОБА_1 про звільнення з посади за власним бажанням (за станом здоров`я) з 23.12.2015 року. Обрання нового Генерального директора або іншої уповноваженої особи. Рішення з питань щодо порядку передачі справ новому керівнику чи уповноваженій особі, та інших питань, пов`язаних із звільненням Генерального директора. Присутній голова Наглядової ради ОСОБА_2 , інші учасники наглядової ради відсутні. Також для участі у засіданні був присутній генеральний директор ОСОБА_1 . Всього на засіданні Наглядової ради Товариства присутні були один із трьох членів Наглядової ради Товариства. Засідання не є правомочним та не вправі приймати рішення з питань порядку денного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з неявкою учасників засідання Наглядової ради ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» на засідання 15.12.2015 року він позбавлений можливості реалізувати передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Посилаючись на передбачену статтею 22 КЗпП України заборону будь-якого прямого або непрямого обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, просив у судовому порядку визнати припиненими його трудові відносини з ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Судом установлено, що ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з посади Генерального директора Товариства. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У пункті першому частини 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)).

З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)).

Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29).

При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях «правової визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); «Ефстатіу та та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); «Ешим проти Туреччини» (Esim v. Turkey, заява № 59601/09, § 21).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд визнати його звільненим з посади генерального директора ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» .

Однак, згідно зі статутом ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» вирішення питання про звільнення генерального директора відноситься до виключної компетенції Наглядової ради Товариства.

Разом з тим, відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між Боднарем В.Г і ПрАТ«ЮЕНПІКОМ», колегія суддів вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як визнання припиненими трудових відносин ОСОБА_1 з ПрАТ«ЮЕНПІКОМ» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених ОСОБА_1 вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Аналогічні правові висновки міститься в постанові Верховного суду від 22 травня 20-19 року справа №757/61865/16-ц, постанові від 03 липня 2019 року справа №520/11437/16-ц.

Крім того, ОСОБА_1 пред`явлено вимогу про зобов`язання виключити з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців запис про нього як генерального директора Товариства.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.

У частині першій статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

Оскільки зазначена позовна вимога є похідною від позовної вимоги про визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та ПрАТ«ЮЕНПІКОМ», тому колегія суддів вважає що таку позовну вимогу теж слід задовольнити.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати припиненими трудові відносини між Приватним акціонерним товариством «ЮЕНПІКОМ» (місцезнаходження: вул. Тернопільська,17, м. Хмельницький, 29018, та ОСОБА_1 з 23 грудня 2015 року у зв`язку із звільненням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.

Зобов`язати Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника (директора) Приватного акціонерного товариства «ЮЕНПІКОМ» Боднара Валерія Георгійовича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2021 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк