Справа № 367/6917/20
Провадження №2/367/2863/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Артеменко Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини-інваліда та її матері,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини-інваліда та її матері. В позовній заяві позивачка зазначає, що перебувала шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося. 13.10.2017 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Однією із причин розірвання шлюбу було народження хворого сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина народилася із ОСОБА_4 . Хвороба проявляється деформацією кісток та різними порушеннями зі сторони ендокринної системи.

У зв`язку з цим дитина має інвалідність, що підтверджується посвідченням виданим 23.02.2018 р., серії НОМЕР_1 .

У висновку ЛКК № 536/4 від 16.10.2020 р. зазначено, що дитина не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами вона не має можливості працювати.

Відповідно до довідки № 818 від 12.10.2020. р. вона отримує державну соціальну допомогу.

Відповідач не розуміє, що вона весь час піклується про дитину та вважає, що якщо їй недостатньо коштів вона повинна влаштуватися на роботу. Вона запропонувала відповідачу сидіти з дитиною поки буде заробляти на життя, лікування, обстеження та розвиток дитини. На що відповідач категорично відмовляється від її пропозиції.

На сьогоднішній день малолітня дитина проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , про що є підтвердження, а саме: акт депутата Бучанської міської ради.

Відповідно до довідки № 792 від 16.10.2020 р. дитина навчається в 1-В класі на сімейній формі навчання Бучанського НВК «СЗОШ - III ст. - ЗОШ І-ІІІ ст.» № 4.

В період з 25.08.2020 р. по 21.09.2020 р. вона разом з дитиною у важкому стані знаходилася на стаціонарному лікуванні в обласній лікарні у м. Боярка Київської області.

Відповідно до консультаційного заключення лікаря педіатра від 25.08.2020 р. у дитини було виявлено поза лікарняну правобічну полісегментарну пневмонію, перикардит, гострий фарингіт, аутоімунний тиреоїдит, кіста правої щитовидної залози, мінімальний пролапс МК, атипова хорда в порожнині лівого шлуночка, синусова тахікардія.

Згідно рентгенографічного обстеження від 25.08.2020 р. у дитини рентгенознаки правобічної полісегментарної пневмонії. Перикардита.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3774/439 відділення кардіоревматології 21.09.2020 року у малолітньої дитини Синдром Мак-Кьюна Олбрайта, міокардит. Невелика до помірної мітральна недостатність. Значно розширені ліві відділи серця із помірно зниженою скоротливістю ЛШ (ФВ 45%) з позитивною динамікою. Підвищена трабекулярність міокарда ЛШ. Дифузний нетоксичний зоб І ст., середньої важкості. Токсичний гепатит. Правобічна середньо- часткова поза лікарняна пневмонія, гострий перебіг. Нефропатія на фоні основного захворювання. Носійство антитіл до СМУ і ЕВ V.

Дитині рекомендовано проходити консультації у лікаря гастроентеролога, лікаря невролога, лікаря алерголога, лікаря ендокринолога, лікаря пульмонолога, лікаря інфекціоніста, лікаря кардіохірурга, генетика.

Вона знаходячись в лікарні із дитиною весь час інформувала відповідача про стан здоров`я їх спільного сина та зазначала які саме були проведені обстеження та надані рекомендації щодо подальшого обстеження та лікування.

Вимушена була проживати з важкохворою дитиною у платній палаті, оскільки там були більш сприятливі умови для дитини інваліда у важкому стані. Вартість однієї доби становила 300 грн.00 коп. В свою чергу відповідач не рекомендував платну палату та сказав, що якщо у неї є кошти на платну палату, тоді і на ліки також знайдеться. В подальшому відповідач зазначив, що окрема палата - це комфорт, а не необхідність. Відповідач вважає, що малолітня дитина не повинна отримувати платні медичні послуги та вважає, що усюди все повинно бути безкоштовно.

Відповідач звинувачує її в марнотратстві, вважає, що усі ліки які були виписані дитині, в них багато хімії і взагалі для дітей інвалідів повинні бути пільги.

ЇЇ батьки, які є пенсіонерами, увесь час їздили до онука та привозили їжу, допомагали фінансово. Відповідач не приїхав жодного разу до дитини.

Вона змушена була продала свої золоті прикраси, щоб хоч якісь були кошти на подальше лікування дитини. Відповідач, дізнавшись про цю обставину, повідомив, що їй не потрібні додаткові кошти, оскільки вона вже їх має.

На сьогоднішній день відповідач щомісяця перераховує позивачу на утримання малолітнього сина кошти в сумі 3 000 гри. 00 коп., але вона вважає, що цієї суми не достатньо для покриття всіх витрат на дитину. Слід зазначити, що кошти перераховуються із затримками та постійними вмовляннями здійснити перерахунок коштів вчасно.

За період проходження дитиною стаціонарного лікування нею було витрачено на їжу 1 082 грн. 73 коп., на придбання ліків: 9 310 грн. 43 коп.. на обстеження та консультації лікарів: 16 233 грн. 25 коп. Загальна сума витрачених коштів на лікування становить: 26 626 грн. 41 коп.

Дитина потребує коштів на додаткові витрати, оскільки є дитиною з фізичними вадами та має специфічні потреби в зв`язку зі своїм діагнозом, зокрема: слід придбати новий матрац на ліжко, багатофункціональну коляску з вмонтованим туалетом, крім того кошти постійно витрачаються на проходження різних обстежень та лікування у різних лікарів. 3 000грн. які дає позивач для сина дуже мало.

З 03.02.2020 р. відповідач являється фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності є установлення столярних виробів, а також роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами, та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.Приблизно щомісячний заробіток становить 20 000 грн. Також відповідач додатково отримує військову пенсію, щомісячне нарахування становить 2 660 грн.

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу з розрахунку на місяць становить 2 197 грн.

Враховуючи стан здоров`я малолітньої дитини, яка є непрацездатною особою, інвалідом дитинства І групи, та стан здоров`я його батька, який є працездатною та офіційно самозайнятою особою; матеріальне становище сторін зокрема, той факт, що малолітній син отримує державну соціальну допомогу в розмірі 3 516 грн. 40 коп., а відповідач отримує дохід в розмірі 20 000 гривень, а також військову пенсію в розмірі 2 660 грн.; той факт, що на утриманні відповідача не має інших дітей, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь її аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 10 000 грн. щомісячно, а також аліменти на своє утримання у розмірі 2 197 грн. 00 коп. Стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, а також витрати за надання юридичних послуг та правової допомоги у розмірі 12 000 гривень 00 копійок.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення в твердій сумі - в розмірі 1300 гри. на малолітню дитину і 200 гривень на позивачку, на період хвороби сина. Відзив мотивує тим, що один із подружжя, в тому числі і працездатний, який проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

З 2017 року, він в добровільному (позасудовому) порядку перераховує позивачці кошти в сумі не менш 3000 грн. на утримання та лікування їх сина. За таких обставин, приймаючи до уваги, що ним добровільно, за період з жовтня 2020 р. по лютий 2021 р., сплачено для позивачки кошти в сумі 15000 грн. (3000 х 5 міс.), дана сума має бути зарахована в рахунок аліментів, з розрахунку 1300 грн. на утримання дитини і 200 грн. на утримання матері дитини.

Крім того, він надавав іншу матеріальну допомогу, зокрема в 2018 році придбав для заміни всіх вікон будинку ( АДРЕСА_1 ) пластикові вікна на суму 26 (двадцять шість тисяч) гривень, антимоскітну сітку в кімнату сина вартістю 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. В грудні 2020 р. придбав в подарунок для сина мобільний телефон вартістю 4339 (чотири тисячі триста тридцять дев`ять), іграшки та інше. Відповідач мав намір і надалі, в силу своїх фінансових можливостей, приймати участь в утриманні сина.

Однак, в зв`язку зі спадом економічної активності населення України через пандемію коронавірусної хвороби СОУГО-19, а також загостренням у його батька - ОСОБА_5 , 1946року народження, хронічних захворювань, оскільки його батько потребує стороннього догляду, - він був змушений 04 березня 2021 р. припинити свою підприємницьку діяльність.

З 04 березня 2021 р. єдиним джерелом його доходів є щомісячно отримувана ним військова пенсія в розмірі 2666,25 грн.

Земельної ділянки, нерухомості, акцій підприємств він не має, а тому інших (пасивних) доходів не отримує.

За 2020 рік, він отримав валовий (до сплати податків і внесків) дохід в сумі 94567 гривень, що в середньому становить 7880,50 грн. Розмір податків та внесків становив 1500 грн. Таким чином, щомісячний чистий дохід становив 6380 грн., а не 20000, як безпідставно стверджує позивачка

Розмір щомісячної пенсії його батька становить 4500 грн., з якої більша частина витрачається ним на ліки та оплату комунальних послуг.

Щодо посилань позивачки на необхідність лікування їх сина, як на підставу для стягнення щомісяця аліментів в твердій сумі - 10000 грн. необхідно врахувати, що стягнення витрат на лікування сина, не є предметом даної позовної заяви.

Позивачка без попередження і узгодження з ним, самостійно, виключно на свій розсуд, приймає рішення про вид закладів охорони здоров`я, витрачаючи при цьому значні суми коштів, не враховуючи те, що в Україні діти мають конституційне право на безоплатну медицину.

З приводу стягнення на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі 2197 грн. слід врахувати, що на даний час він не має такої матеріальної можливості, що є підставою для відмови у задоволенні даної вимоги, але не позбавляє позивачку звернутися в майбутньому до суду, в разі покращення його матеріального становища.

Окремо слід відзначити, що крім щомісячно отримуваної державної допомоги по догляду за дитиною-інвалідом, позивачка займається виготовленням в`язаних крючком дитячих іграшок, які продає за кордон.

В зв`язку з підготовкою відзиву на позовну заяву він поніс витрати за надання правничої професійної допомоги в розмірі 6000 гривень. В разі недосягнення сторонами згоди (укладення мирової угоди) в досудовому порядку, в залежності від процесуальної поведінки позивачки, розмір очікуваних (орієнтовних) витрат в зв`язку із розглядом справи може становити понад 12000 грн.

Щодо стягнення витрат позивачки на правничу допомогу, слід врахувати те, що з долучених до позовної заяви документів не вбачається вид, кількість і обґрунтованість наданих позивачці правових послуг. Вважає, що сума в розмірі 12000 гривень за складення позовної заяви про стягнення аліментів є надто завищеною з огляду на професійний досвід адвоката позивачки.

В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов ні вимоги підтримали, просила їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності в якій зазначив, що позовні вимог визнали частково в частині викладеній у відзиві на позовну заяву

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.10.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

ОСОБА_3 , 2013 року народження має статус дитини інваліда, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 13.02.2018 року .

Відповідно довідки про доходи № 6721 7070 7774 1719 від 02.03.2021 року ОСОБА_5 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій обл. (м. Нетішин) і отримує пенсію за віком , сума пенсії за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року складає 49 413,51грн.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Станом на 13.12.2021 року прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв становить 2 618,00грн.

Судом встановлено, що відповідач працездатний, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини, інших утриманців не має. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на його утримання, суд враховує вік, стан здоров`я ОСОБА_3 та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Інших непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено.

Крім того, суд зауважує, що розмір аліментів на якому наполягала позивач є необґрунтовано завищеним, виходячи з вимог розумності та справедливості позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що відповідач має щомісячний дохід в розмірі близько 20000грн., оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження даних обставин.

Суд, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини не бере до уваги, розрахунки позивача, щодо витрат понесених на лікування дитини, та індивідуальні потреби дитини, що пов`язані з її діагнозом, оскільки, позивачем не ставиться вимога щодо стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з лікуванням ОСОБА_3 .

З урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає за необхідне з відповідача стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 618,00грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 26.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно ч. 1 ст. 88 СК України якщо з одним із подружжя, в тому числі і працездатним, проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 2 197 грн. 00 коп., щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви протягом всього часу проживання з дитиною інвалідом та опікування нею.

Судом встановлено, що згідно висновку ЛКК № 536/4 від 16.10.2020 року ОСОБА_3 , 2013 року, який має статус дитини з інвалідністю, підгрупи «А» не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.

Судом встановлено, що відповідач має постійний, щомісячний дохід, а саме: пенсію за віком у розмірі 2 666,25грн, тим самим, суд приходить до висновку, що відповідач на день вирішення справи в суді не має фактичної змоги, щомісяця сплачувати аліменти, тому слід відмовити у задоволенні даної вимоги, але це не позбавляє ОСОБА_1 в майбутньому звернутись до суду, з цим питанням в разі покращення матеріального становища відповідача.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з лікуванням, профілактикою та індивідуальних потреб дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Таким чином, судом роз`яснено позивачу її право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що викликані хворобою дитини.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Крім того, суд зауважує, що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути збільшено за рішенням суду, а тому позивачка не позбавлена можливості звернутись із позовом до суду про зміну розміру аліментів, в разі такої необхідності.

Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

В матеріалах справи міститься: договір від 15.10.2020 року про надання юридичних послуг ОСОБА_1 адвокатом Влащенко ОА., згідно якого замовник здійснює оплату за договором в готівковому порядку за юридичні послуги на стадії досудової підготовки документів в сумі 6 000грн. та в подальшому здійснювати щомісячну оплату в сумі 2 000гр., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 179 від 02.06.1998 року та посвідчення адвоката України від 02.06.1998 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до Договору від 22.03.2021 року , який містить перелік наданих юридичних послуг загальна вартість яких складає, 6 300грн. та квитанція від 15.10.2020 року серія ААБ № 301823 щодо вартості юридичних послуг в розмірі 12 000грн. Таким чином до позовної заяви не додано документів, які містять детальний опис робіт, вчинених адвокатом, документів про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку на суму 12000грн. (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі зі сплати судового збору покладаються на відповідача та відповідно до п.3.ч.2 ст.141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь підлягають стягненню 1 650,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Керуючись ст. 88, 141, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12, 81, 133, 141, 247, 263-265, 352, 354, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини-інваліда та її матері задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2618,00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 26.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1650,0грн.

В решті позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу аліментів за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза