Справа № 456/4689/20
Провадження № 2/456/108/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

30 березня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): позивач ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову покликається на те, що на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Дутко О.В., 23.08.2001 № 2088 та зареєстрованого в Стрийському МБТІ 30.08.2001 №2588, їй належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . Вказала, що згідно довідки про склад сім`ї, виданої Комунальним підприємством «Управляюча компанія «Надія» від 11.11.2020 № 7385 в квартирі АДРЕСА_1 , крім неї зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , 1951 р.н. Однак, ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні понад один рік, оскільки постійно проживає по АДРЕСА_2 , про що складено акт від 09.11.2020 №50 комісією, яка створена Комунальним підприємством «Управляюча компанія «Надія». Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. У зв`язку з наведеним, позивач змушена звернутися до суду з позовом, оскільки реєстрація відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користуванням майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та зазначила, що відповідач по справі це її колишній чоловік. Шлюб було зареєстровано у 1986, а розірвано в 1993-1994 р.р. Також зазначила, що квартира належить їй на праві власності згідно договору дарування. В даній квартирі прописані вона та відповідач. Також вказала, що після розірвання шлюбу вони довго не проживали разом. У відповідача був інсульт і він вирішив повернутися до неї, це було в жовтні 2019 року, вона йому пробачила. В жовтні цього ж року, вона зареєструвала відповідача в своїй квартирі. Також зазначила, що вони прожили місяць разом, потім у них сталось непорозуміння і відповідач пішов з квартири геть. Комунальні послуги не сплачує, знятися з реєстрації не бажає. На даний час відповідач проживає з четвертою дружиною. Просить позов задоволити.

Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи, за адресою місця проживання і реєстрації, зокрема на 21.01.2021, 15.02.2021, 05.03.2021 та 30.03.2021, однак рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно довідки Укрпошти повернулись на адресу суду 24.12.2020 «адресат відсутній за вказаною адресою», 28.01.2021 «отримано особисто». Відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 15.02.2021, 05.03.2021 та 30.03.2021 на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого позивач не заперечила.

Показання свідків:

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивачки. Раніше вона проживала в будинку по АДРЕСА_3 з своїми батьками, зараз проживає в іншому будинку. Вказала, що відповідач проживав один місяць в 2019 році разом з позивачкою, з того часу вона його не бачила.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивачки. Відповідач не проживає в квартирі останні 2 роки, вона взагалі не бачила, щоб він там проживав, так як часто буває в позивачки в гостях. Останній раз вона відповідача бачила 12.02.2019 на дні народження позивачки, він приходив її вітати.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_5 , показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Як вбачається з договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Дутко О.В. від 28.08.2001, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подарували, а ОСОБА_8 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 /а.с.6/.

Як вбачається з акту № 50 від 09.11.2020, КП «Управляюча компанія «Надія», в складі комісії депутата Стрийської міської ради Солдан І.М., паспортиста ОСОБА_9 , майстра КП «УК «Надія», ОСОБА_2 , 1954 р.н. зареєстрований в АДРЕСА_4 , а фактично проживає в АДРЕСА_2 /а.с.6/.

Відповідно до довідки від 11.11.2020 вих № 7385, виданої Комунальним підприємством «Управляюча компанія «Надія», вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_4 , склад сім`ї: ОСОБА_2 /а.с.7/.

Як вбачається з заяв свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такі підтвердили, що ОСОБА_2 , 1951 р.н., який зареєстрований в АДРЕСА_4 не проживає за даною адресою, починаючи з середини жовтня 2019 року /а.с.10-11/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, дійшов висновку про те, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

У постанові Верховного суду від 20.12.2018 по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (постанова ВС від 25.07.2018 року №638/13030/13-ц).

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_2 був членом сім`ї позивача в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України, оскільки перебував з позивачем ОСОБА_1 у шлюбних відносинах та проживав разом з нею у квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ствердили, що відповідач не проживає у спірному помешканні понад один рік.

Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі і не являється членом сім`ї позивача, не пов`язаний з нею спільним побутом. Отже, право відповідача ОСОБА_2 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника.

У зв`язку з наведеним, оскільки відповідач за адресою: АДРЕСА_4 не проживає з жовтня 2019 року, а позивач змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, а тому, враховуючи положення ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившим права на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Оригінал рішення

Повний текст судового рішення

виготовлено 05 квітня 2021 року.