Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

02 квітня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судових засідань Кужелєвої Ю. В.,

учасники справи:

позивача ОСОБА_1 не з`явився,

відповідач ОСОБА_2 не з`явився,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за договором позики,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача неустойку за договором позики від 29 липня 2018 року у розмірі 190,00 Євро та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено договір позики грошових коштів у відповідності до якої позивач позичив відповідачу 1900,00 Євро. Отримання коштів підтверджено розпискою відповідача. Розмір позики відповідач не повернув у строки погоджені між сторонами, які у подальшому були стягненні у судовому порядку. На момент звернення до суду з цим позовом відповідач не повернув суму позики, а тому у відповідності до п. 7.2 договору відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 10 % від суми позики. У відповідності до ст. ст. 526, 1049 ЦК України, просить стягнути спірну суму. Згідно з ст. ст. 139, 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019 суддею у справі визначено ОСОБА_3 Надалі 28.10.2020 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_3 та визначено суддю Васильченко О. В.

18 січня 2021 року проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями (відповідно до рішень зборів суддів Подільського районного суду №1 від 04.01.2021, №2 від 12.01.2021 та №3 від 14.01.2021) за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О.І.

26 січня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

01 березня 2021 року на адресу суду надійшли заяви від позивача та його представника про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просить такі задовольнити.

У судове засідання сторони не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, про причини неявки не повідомили, відповідач не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи заяви сторони позивача та наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, 29 липня 2018 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики грошових коштів у розмірі 1900,00 Євро (п.2.1 договору). Позика надається на строк до 30 вересня 2018 року. Відповідач зобов`язався повернути суму позики до цієї дати. Отримання коштів підтверджено розпискою наданою ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 /арк. спр. 4, 5/.

У зв`язку зі невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики, у позивача виникло право на стягнення неустойки у відповідності до вимог Цивільного кодексу України та умов укладеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 цього Кодексу в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2 договору позики від 29 липня 2018 року у разі прострочення повернення позики за договором, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10 % від суми позики, зазначеної у п. 2.1 договору.

06 жовтня 2020 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/14512/18 задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 29 липня 2018 року з урахуванням 3 % річних у загальному розмірі 1904,80 Євро та вирішено питання судових витрат. Рішення набрало законної сили 05 листопада 2020 року, що підтверджено копіє виконавчого листа № 758/14512/18.

Будь-яких доказів виконання судового рішення відповідачем суду не подано, а відтак у позивача виникло право на стягнення неустойки.

Відповідно до поданого розрахунку сума штрафу станом на 01 жовтня 2019 року становить у розмірі 190,00 Євро. Даний розрахунок відповідачем не оспорювався, а відтак є чинним та приймається судом до уваги.

Відповідно до ст. 192 цього Кодексу іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом.

Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що оскільки відповідачем суму позики не повернуто позивачу, що підтверджено рішенням суду від 06 жовтня 2020 року; будь-яких доказів виконання судового рішення суду не подано, а відтак суд прийшов до висновку, що порушене право позивача про стягнення неустойки у розмірі 190,00 Євро підлягає захисту шляхом стягнення такої із відповідача на користь позивача.

Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив.

Отже, суд прийшов до висновку про те, шо позов є обґрунтований та таким, що підлягає до задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 768,40 грн.

Щодо розподілу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що 30 вересня 2018 року між адвокатом Сугурою Василем Савовичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 4/Б, який міститься у матеріалах справи.

Оплата послуг за цим договором може здійснюватися за 100 % авансування. Вартість однієї години роботи адвоката може складати не більше 800,00 грн в залежності від складності та змістовності замовлення, кількість годин та виду наданої правової допомоги. Надання послуг за цим договором підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг ( п. 5 договору).

Відповідно до акта надання послуг № 1 до договору № 4/Б від 24 лютого 2021 року загальна вартість послуг складає у розмірі 8000,00 грн, з яких: 1500,00 грн - усна правова консультація, 400,00 грн - складання клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, 4000,00 грн - складання та подання до суду позову та розрахунків, 200,00 грн - складання заяв, які направлені до суду, 1400,00 грн - складання та направлення клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу, 100,00 грн - складання клопотання про компенсацію сплаченого судового збору, 400,00 грн - складання і направлення до суду клопотання про долучення доказів до справи.

Разом із тим, розмір понесених позивачем вартості послуг у сумі 8000,00 грн підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 24 лютого 2021 року, який прийнято головним бухгалтером ОСОБА_5 . Попри те, такий доказ понесених судових втрат позивачем суд оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки зазначений бухгалтерський документ, який є також первинним документом, який використовується для оформлення надходжень грошових коштів у касу підприємства, не відповідає вимогам, передбачених Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджених постановою Правління НБУ від 29.12.2017 №148.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що позивачем не надано документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням йому професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомоги у розмірі 8000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 139, 141, 259, 265, 273, 280-284, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики від 29 липня 2018 року у розмірі 190 (сто дев`яносто) Євро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року.

Суддя О. І. Якимець