Справа № 2/593/1/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі відповідача ОСОБА_1

захисників Шарапової В.Р. та Бочана І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( правонаступник ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в Бережанський районний суд із позовом до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

У поданому позові зазначив, що він разом із дружиною ОСОБА_5 проживав у власному житловому будинку в АДРЕСА_1 . Його дружина хворіла та за три місяці до смерті вже не вставала з ліжка, а тому за нею доглядала матір відповідача ОСОБА_6 . Крім вказаної особи на той час до них також приходила ОСОБА_7 , яка приносила їм молоко та допомагала вести домашнє господарство. Враховуючи зазначене, його дружина просила ОСОБА_7 у випадку її смерті допомагати йому по господарству. Після смерті дружини ОСОБА_7 регулярно приносила йому продукти харчування: цибулю, буряки, м"ясо та інше, а ОСОБА_6 , оформивши над ним опікунство, постійно приносила йому їжу, прибирала в хаті, прала одежу за що отримувала від держави грошову допомогу.

Весною 2016 року син ОСОБА_6 - відповідач ОСОБА_1 , який є його сусідом, звернувся до нього із проханням надати йому земельну ділянку для будівництва житлового будинку і складу. Він погодився із вказаним проханням і дав письмовий дозвіл на те, щоб відповідач на його земельній ділянці побудував житловий будинок, однак міська рада дозволу на будівництво житлового будинку відповідачу не дала, бо в першу чергу земельні ділянки надавалися учасникам АТО.

У третій декаді березня 2016 року, коли після смерті дружини стан його здоров"я різко погіршився, і він знаходився у пригніченому стані, до нього додому прийшов відповідач разом із своєю матір"ю ОСОБА_8 та нотаріусом Хрущ Даниїлою . Вони дали підписати йому якісь папери і він їх підписав, не читаючи. Він вважав, що підписував згоду на те, щоб відповідач платив податок за 1/2 частину його будинку, однак про продаж його житлового будинку мови не було. Ніяких грошей відповідач йому не давав і навіть не пропонував. Крім цього, нотаріусом йому не було вручено будь-яких документів. Лише пізніше він дізнався, що 29 березня 2016 року приватним нотаріусом Хрущ Д.С. було оформлено договір купівлі-продажу між ним та відповідачем, згідно якого він ніби-то продав, а відповідач купив його житловий будинок і господарські будівлі. Таким чином, вищевказаний договір купівлі-продажу являється недійсним, так як він укладений під впливом обману з боку відповідача. Він навмисно, використовуючи його вік, стан здоров"я, а також тяжкі для нього обставини, ввів його в оману. Договору купівлі продажу свого житлового будинку він не підписував. Вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу було грубо порушено вимоги ст. 203 ЦК України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину: волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі і він повинен бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А так як його волевиявлення на продаж будинку не було, тому просив суд винести рішення, яким визнати договір купівлі-продажу будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладений 29 березня 2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 , недійсним і таким, що укладений внаслідок обману та під впливом тяжкої обставини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 вимоги, викладені у заяві, підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що матір відповідача ОСОБА_8 влізла в довіру і стала хазяйкою його дому. Вона викрала в нього документи на хату та передала їх своєму сину - відповідачу ОСОБА_1 . В той час, коли він лежав хворий, до нього прийшов відповідач разом із своєю матір"ю та нотаріусом. Вони щось говорили, писали і казали йому підписати якісь документи. Чи він підписував документи чи ні він вже не пам"ятає, однак продавати будинок у нього наміру не було. Пам"ятає, що напередодні цих подій, до нього прийшов відповідач і просив, щоб він відпустив йому кусок городу. Він відповів йому, що землю і хату його він буде мати за умови, що він догляне його до смерті. Далі в своїх поясненнях позивач зазначив, що він, розмовляючи із дружиною відповідача, пропонував оформити їй опіку над ним. Казав, що поскільки вона ніде не працює, то оформившись по догляду за ним, буде їй рахуватися стаж, однак вона відповіла, що їй цього не потрібно, бо вона і так має півхати. З того часу він дізнався, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу його будинку. Запевняє, що він не продавав відповідачу будинок, а давав йому його задурно як він його догляне та поховає. Грошей за будинок він від відповідача не брав і договору купівлі-продажу не підписував. Позивач, будучи представленим захисником, просив призначити почеркознавчу експертизу, оскільки підпис, який стоїть у вказаному договорі, йому не належить, він вказаного договору не підписував.

Відповідач ОСОБА_1 із позовом не погодився, просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю, суду пояснив, що він проживав по сусідству із позивачем ОСОБА_2 впродовж багатьох років, і з ним, як із сусідом, підтримував хороші дружні відносини. Крім вказаного, його, відповідача, матір ОСОБА_8 приходилася позивачу двохрідною сестрою, яка багато років опікувалася як позивачем, так і його дружиною. У нього, як у сусіда та родича, була пропозиція до позивача, щоб він на його землі, тобто на городі позивача дав можливість йому побудувати житловий будинок. Поки виготовляли документи, на зиму будівництва не проводили, потім захворіла та померла дружина позивача. Після цього позивач запитав його, чи він ще бажає будуватися. Сказав обійди мене та будеш мати все майно безкоштовно. Він, знаючи гіркий досвід попередників, які намагалися здійснювати догляд за позивачем з метою отримання належного йому майна, однак останній через короткий проміжок часу виганяв їх або створював нестерпні умови, що особа сама вирішувала залишити опікунство, не бажав укладати із ним договору довічного утримання, бо знав, що позивач може в будь-який момент передумати. Йому, відповідачу, також відомо, що до нього у позивача проживали опікуни, які поміняли старі віконні рами на металопластикові, а позивач, незважаючи на це, знайшов підставу і вигнав їх. Після цих людей півроку роботу опікуна виконував ОСОБА_11 , який також не витримав тяжкий характер позивача та, залишивши опікунство, поїхав за кордон. Знаючи про наслідки опікунства його попередників, він сказав позивачу, що хоче у нього купити цей будинок, а позивача усно запевнив, що він буде у ньому проживати до смерті. За купівлю-продаж будинку вони погодили ціну 10 000 доларів. ОСОБА_2 погодився на укладення договору купівлі-продажу на запропонованих ним умовах. У його присутності нотаріус роз"яснювала їм наслідки укладення такого договору та перепитувала у позивача чи він дійсно бажає відчужити будинок, чи може бажає укласти договір довічного утримання. ОСОБА_2 добре розумів, що робить, він особисто читав текст договору та особисто його підписав. Після укладення договору купівлі-продажу було все добре. Його, відповідача, мама ОСОБА_8 і далі продовжувала доглядати позивача, готуючи йому різні страви за його вказівкою поки не з"явилася ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_2 почав придумувати підстави, щоб посваритися з ними. І хоч його матір, доглядаючи позивача, в будинку ОСОБА_2 була більше ніж в себе вдома за що сердився його батько, однак ОСОБА_2 , щоб посваритися з ними, придумав, що матір приготувала страву через яку він отруївся, на що мама образилася і вирішила до нього більше не йти. Потім ОСОБА_2 вирішив розірвати вказаний укладений між ними договір. Зателефонував до нього і сказав, що він буде звертатися до суду через рейдерський захват. Він також придумав ще нову версію, що дати йому ще 10тисяч доларів, бо його надоумив його внук, що за таку хату можна було взяти більше грошей, а крім вказаного, він також неодноразово висовував інші вимоги. Далі в своїх поясненнях відповідач зазначив, що той факт, що позивач, укладаючи договір купівлі-продажу належного йому будинку, виразив своє волевиявлення і що, укладаючи зазначений правочин, він знав і розумів суть своїх дій, підтверджується тим, що він після укладення вказаного договору, святкуючи вказану подію в його, відповідача, присутності, в присутності його дружини та матері, а також сусідів - подружжя ОСОБА_22 , сам піднімав тост "за нових господарів".

Захисник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_15 просив залишити позовні вимоги позивача без задоволення за їх безпідставністю, оскільки позивач, укладаючи 29 березня 2016 року договір купівлі-продажу, добре розумів значення своїх дій і особисто виразив свою волю саме на продаж будинку, що підтверджується власноручно підписаним ним договором купівлі-продажу та отримав від відповідача обумовлену між сторонами суму грошей, обману зі сторони відповідача не було.

Третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Хрущ Даниїла Степанівна із позовом не погодилася, суду пояснила, що вона впродовж багатьох років займає посаду нотаріуса та проводить нотаріальні дії. В березні, а можливо навіть і в кінці лютого 2016 року, до неї звернувся відповідач ОСОБА_1 з питанням, які документи потрібні для оформлення договору купівлі-продажу будинку. Той перелік документів, які вона вимагала, ОСОБА_1 їй представив, а так як ОСОБА_2 було важко самому прийти до нотаріальної контори, тому ОСОБА_1 особисто завіз її по місцю проживання ОСОБА_2 для здійснення цієї нотаріальної дії. Перед укладенням договору купівлі -продажу вона особисто поспілкувалася із ОСОБА_2 , та, з"ясовуючи його вільне волевиявлення, запитала чому саме договір купівлі-продажу, а чи не бажає він укласти договір довічного утримання на що позивач відповів, що він знає, що робить, що ОСОБА_1 у нього перевірений. Вона, з"ясувавши особу та позицію продавця ОСОБА_2 і роз"яснивши йому суть укладеного ними правочину та його наслідки, разом із ОСОБА_1 поїхала в нотаріальну контору, перевірила по базі чи не значиться вказане майно в реєстрі обтяжень чи заборон, перевірила достовірність і наявність всіх необхідних для цього документів, приготувала бланк договору купівлі- продажу, який особисто вголос прочитала учасникам правочину. ОСОБА_2 також особисто читав вказаний договір купівлі-продажу та особисто підписав три примірники цього договору. Крім цього, в цей день ОСОБА_2 також ставив свій підпис на заяві, що він у шлюбі та у шлюбних стосунках не перебуває, а також поставив свій підпис у книзі-реєстрі проведення нотаріальних дій. Впевнена, що позивач при укладенні вказаного договору був при здоровому глузді та ясній пам"яті, і укладення вказаного договору це було його волевиявлення. Вона ж, як особа, яка вчиняє нотаріальні дії, укладаючи даний договір, запитала, чи передано покупцем йому гроші та в якій кількості, однак позивач образився на таке запитання, казав, що вона лізе не в свою справу, що між ними вже все погоджено. У її присутності грошей за об"єкт купівлі продажу учасники правочину не передавали. Приблизно через рік після укладення вказаного правочину, а саме в лютому 2017 року, до неї в нотаріальну контору прийшла невідома їй жінка і сказала, що її хоче бачити ОСОБА_2 , який по стану здоров"я не може піднятися на другий поверх. Вона особисто вийшла на вулицю до ОСОБА_2 , який просив порвати укладений ним із ОСОБА_1 договір, бо він дає йому скислий борщ, а він йому відчужив свій будинок. Вона роз"яснила позивачу, що вона може скасувати укладений між ними договір, якщо вони прийдуть до неї разом із покупцем, а в іншому випадку йому потрібно звертатися до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Вважає, що вона при укладенні спірного договору не допустила порушень, за яких можна було б вказаний договір визнати недійсним, а тому просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю.

Під час розгляду справи по суті, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_2 помер, що підтверджено оглянутим у судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Бережанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, а тому 21 травня 2020 року ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області відповідно ст. 55 ЦПК України до участі у справі залучено як правонаступника позивача ОСОБА_2 його дочку ОСОБА_3 , як спадкоємця його прав і обов"язків.

В судовому засіданні представник правонаступника позивача ОСОБА_3 - захисник Шарапова В.Р. позовні вимоги підтримала, однак, ознайомившись із матеріалами справи, враховуючи наявний у матеріалах справи висновок почеркознавчої експертизи, не заперечувала, що позивачу слід відмовити у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 29 березня 2016 року приватним нотаріусом Хрущ Д.С. було посвідчено договір купівлі-продажу, яким позивач ОСОБА_2 продав, а відповідач ОСОБА_1 купив належний ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці площею 0,1000га із кадастровим номером :04:001:0218. Вказаний договір містить підписи учасників правочину.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до положень ст 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ч. 1 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є, серед іншого, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

І хоч позивач ОСОБА_2 , не погоджуючись із вказаним договором, подав до суду позов, у якому просив постановити рішення про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу недійсним, посилаючись на те, що цей договір укладений під впливом обману з боку відповідача. Що відповідач навмисно, використовуючи його вік, стан здоров"я, а також тяжкі для нього обставини, ввів його в оману. Що вищевказаний договір слід визнати недійсним і через те, що він його не підписував. Вважав, що при укладенні договору купівлі-продажу було грубо порушено вимоги ст. 203 ЦК України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину: волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі і воно повинно бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А так як його волевиявлення на продаж будинку не було, тому просив суд винести рішення, яким визнати договір купівлі-продажу будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , укладений 29 березня 2016 року між ним та відповідачем, недійсним.

Однак, пояснення позивача ОСОБА_2 про те, що він не підписував вказаний договір, спростовується висновком проведеної 3 лютого 2021 року судової почеркознавчої експертизи за № 15472/15473/20-32, який був зроблений експертом Київського НДІСЕ за клопотанням сторони позивача. Вищевказаний висновок стверджує про те, що саме запис ОСОБА_2 в графі продавець в обох екземплярах договору купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Бережанського районного нотаріального округу Тернопільської області Хрущ Д.С., виконані саме ОСОБА_2 .

Крім цього, посилання позивача ОСОБА_2 на те, що вказаний договір купівлі-продажу був укладений із грубим порушенням ст. 203 ЦК України у зв"язку з тим, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі, однак він не виявляв бажання продати свій будинок, спростовується здобутими в судовому засіданні доказами, а саме: поясненням третьої особи - приватного нотаріуса Хрущ Д.С., яка була допитана в судовому засіданні у якості свідка, яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показів, у своїх усних поясненнях зазначила, що вона перед укладенням таких договорів, як і перед укладенням вищевказаного договору з"ясовувала в учасників правочину про їх волевиявлення, чи є воно вільним, чи розуміють вони суть обраного ними правочину. Переконалася, що учасники правочину розуміють його суть та віддають звіт своїм діям. Перед укладенням цього договору вона, як особа яка проводить нотаріальні дії, мала розмову із ОСОБА_2 та особисто його запитувала чи не бажає він укласти договір довічного утримання, однак він пояснив, що розуміє суть своїх дій і це є його вільне волевиявлення. Вона прочитала вголос приготовлений бланк договору купівлі-продажу, позивач також його прочитав та особисто поставив свій підпис.

Аналогічні пояснення дав в судовому засіданні і відповідач ОСОБА_1 , який у своїх поясненнях також зазначив, що ОСОБА_2 , укладаючи 29 березня 2016 року договір купівлі-продажу належного йому житлового будинку, розумів значення своїх дій та керував ними, стверджував, що волевиявлення ОСОБА_2 при укладенні цього договору було вільним, оскільки після укладення вказаного договору ОСОБА_2 , святкуючи вказану подію, першим в присутності інших сусідів проголосив тост "за нових господарів", тобто у рішенні про продаж будинку була виражена його воля на настання вказаних у договорі подій, а тим більше цей договір не був укладеним внаслідок обману чи депресивного стану. Вважає, що посилання позивача на те, що він скористався його похилим віком та збігом важких обставин не заслуговує на увагу.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_19 пояснила, що зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що останній пообіцяв ОСОБА_1 , що він його має доглянути до смерті, а взамін він перепише йому свій житловий будинок. Вона, як сусідка, бачила, що ОСОБА_1 та його матір здійснювали догляд за ОСОБА_2 .. Вказане їй відомо через те, що вона часто 1-2 рази на тиждень бувала по місцю проживання ОСОБА_2 , бачила, що є у нього з продуктів харчування та готових страв на що ОСОБА_2 казав, що це ОСОБА_1 приніс. Їй також відомо, що ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_2 з часу смерті дружини останнього до дня виникнення спору між ними, тобто до осені 2016 року. Їй відомо, що ОСОБА_2 казав, що хто догляне його, тому дістанеться його хата. Особисто вона присутня при укладенні спірного договору не була, а тому не може повідомити про деталі укладення вказаного договору. Далі в своїх поясненнях свідок зазначила, що вона разом із своїм чоловіком була присутня по місцю проживання ОСОБА_2 де, святкуючи якусь подію, ОСОБА_2 у присутності відповідача ОСОБА_1 , його дружини та батьків особисто піднімав тост "за нову господиню". Вона, свідок, розуміла, що це мова йшла за дружину ОСОБА_1 . Що означав цей вираз і коли він конкретно був висловлений чи на день народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи в березні пізніше, вона затрудняється сказати.

Аналогічні покази дав суду свідок ОСОБА_22 , який, зокрема, пояснив, що оскільки сторони по справі є його сусідами, а тому йому особисто відомо, що відповідач ОСОБА_1 разом із своєю матір"ю ОСОБА_8 , як сусіди та родичі ОСОБА_2 , здійснювали за ним догляд. Після смерті дружини ОСОБА_2 він, свідок, разом із своєю дружиною в присутності відповідача ОСОБА_1 , його дружини та батьків по місцю проживання ОСОБА_2 святкували якусь подію, можливо його день народження. І з поведінки ОСОБА_2 було видно, що він із сім"єю ОСОБА_1 перебував у дружніх відносинах, однак про те, що існує спір за будинок йому нічого не було відомо, про наявний спір за будинок він дізнався вже після того як ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду. Присутній при укладенні договору він не був, а тому не може більше нічого з цього приводу повідомити.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона знає сім"ю позивача давно, бо впродовж багатьох років, ще при житті його дружини, носила їм молоко та, перебуваючи з ними у дружніх відносинах, допомагала їм по господарству. Їй також відомо, що у ОСОБА_2 є дочка, яка проживає в Кіровограді, а інша в Густятині. Знає, що ОСОБА_2 в Одесі має внука, однак всі вони проживають далеко, а тому після смерті дружини за ОСОБА_2 доглядала матір відповідача ОСОБА_8 та її син ОСОБА_1 . Вони прали білизну, прибирали помешкання, купляли йому продукти та готували справи. Допомогу по господарству йому також надавала і сусідка ОСОБА_19 . Знаючи про те, що відповідач бажає придбати будинок позивача, вона особисто неодноразово переконувала ОСОБА_2 , щоб він продав ОСОБА_1 будинок. Їй також відомо, що ОСОБА_2 не хотів продавати ОСОБА_1 свій будинок та казав, що він грошей не дасть, а потім ще вижене його з хати. До ОСОБА_1 у ОСОБА_2 також проживав ОСОБА_24 із своєю сім"єю, однак ОСОБА_2 їх не хотів, а тому вони покинули його помешкання. Далі в своїх поясненнях свідок зазначила, що після смерті дружини ОСОБА_2 вона також продовжувала носити ОСОБА_2 молоко, а матір ОСОБА_1 із пенсії ОСОБА_2 за вказані послуги давали їй 500 гривень аж поки ОСОБА_1 не заборонив їй цього робити. Він приїхав до неї по місцю проживання із працівниками поліції та повідомив їй про те, що він таки купив ОСОБА_2 будинок, а тому казав, що молока приносити більше не треба. Коли саме це було вона затрудняється сказати. З часом до неї зателефонував ОСОБА_2 та просив піти з ним до нотаріуса, оскільки через продаж будинку йому відмовили у наданні субсидії і йому нарахували 8000 гривень за використання газу. Вона разом із ОСОБА_2 поїхали до натаріуса і оскільки ОСОБА_2 не міг піднятися на другий поверх, то вона сама викликала нотаріуса і дізналася, що нотаріус без присутності ОСОБА_1 не може скасувати укладений договір, роз"яснила, що якщо вони не врегулюють це питання із відповідачем самостійно, то можуть із позовом звернутися до суду. В своїх поясненнях свідок також зазначила, що вона вважає, що ОСОБА_1 грошей за будинок ОСОБА_2 не платив, бо якби ОСОБА_2 мав гроші, то впевнена, що він би дав їй та ОСОБА_19 , яка допомагала йому по господарству, по 100 доларів. Особисто вона при укладенні договору присутня не була та чи платив відповідач позивачу гроші вона не знає. Вся інформація, яка їй відома, вона дізналася зі слів самого ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

А так як стороною позивача належними та допустимими доказами в судовому засіданні не було доведено того факту, що договір купівлі-продажу житлового будинку, який був укладений між сторонами 29 березня 2016 року, був вчинений під впливом обману, чи внаслідок збігу тяжких обставин, а також того факту, що волевиявлення ОСОБА_2 при укладенні вказаного договору не було вільним, а тому суд вважає, що із вказаних підстав у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Крім того, твердження позивача про те, що договір купівлі-продажу житлового будинку слід визнати недійсним також і з тих підстав, що він його не підписував, спростовується дослідженим в судовому засіданні висновком почеркознавчої експертизи, який свідчить про те, що підпис у спірному договорі від імені продавця ОСОБА_2 здійснений не ким іншим, а саме ним.

Із вказаним висновком погодилася захисник правонаступника позивача Шарапова В.Р. , яка після ознайомлення із висновком почеркознавчої експертизи у судовому засіданні, хоч не подала заяви про відмову від заявлених вимог, однак під фіксацію процесу технічними засобами у своєму виступі визнала, що оскільки спірний договір був підписаний саме позивачем, і в сторони позивача не має підстав не довіряти даному експертом висновку почеркознавчої експертизи, який належним чином аргументований, а тому вона не заперечує, щоб судом було прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, а тому суд, враховуючи зазначене, прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Вирішуючи питання судових витрат суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

І хоч при подачі до суду вказаних позовних вимог позивачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 640 гривень, а крім цього правонаступник позивача ОСОБА_3 понесла витрати на проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 5720грн. 40коп., однак відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України зазначені витрати слід віднести на рахунок позивача, тобто вказані кошти не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-83, 89, 90, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 202-204, 215, 216, 230 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( правонаступник ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, відмовити.

У відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України повний текст рішення складено 31 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції - Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.