Справа № 495/1595/21
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

31 березня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.

при секретарі Гасанзаде М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позивачка мотивує вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.06.2014 року, серія НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її прабабуся (мати дідуся) ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.03.2011 року, серія НОМЕР_2 . ЇЇ дідусь ОСОБА_2 проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та фактично прийняв після її смерті спадщину. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке він позивачки заповів згідно заповіту, а саме земельну ділянку № 2 , площею 0,0690 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія № ЯГ955878 від 07.03.2007 року виданого Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 крім того співвласником даної земельної ділянки була зазначена її прабабуся ОСОБА_3 , після смерті якої позивачка прийняла спадщину на 13/20 частини житлового будинку за цією же адресою згідно заповіту (копія заповіту та рішення суду додана до справи). Також, ОСОБА_2 належить 7/20 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», споруд №1-3. 13/20 частин будинку за вищевказаною адресою належить позивачки ОСОБА_1 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.01.2012 року, як спадок від прабабусі ОСОБА_3 за заповітом. Позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом на земельну ділянку , а також на 7/20 частини будинку за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копіями: документом, що підтверджує ступінь родинного зв`язку зі спадкодавцем, повідомлення державного нотаріуса Чорноморської МДНК.

Позивачка просить визнати за нею право приватної власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку № 2 , площею 0,0690 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія № ЯГ955878 від 07.03.2007 року, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право приватної власності на 7/20 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», споруд №1-3 в порядку спадкування за законом та заповітом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

16 березня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 31 березня 2021року.

31 березня 2021 року позивачка ОСОБА_1 подала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

31.03.2021 року до суду надійшов відзив в порядку ст. 178 ЦК України від Білгород-Дністровської міської ради, згідно якого вбачається, що проти розгляду справи не заперечують, а також просять прийняти законне та обґрунтоване рішення

Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.06.2014 року, серія НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її прабабуся (мати дідуся) ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.03.2011 року, серія НОМЕР_2 . Позивачки дідусь ОСОБА_2 проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та фактично прийняв після її смерті спадщину. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке він позивачки заповів згідно заповіту, а саме земельну ділянку № 2 , площею 0,0690 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія № ЯГ955878 від 07.03.2007 року виданого Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 крім того співвласником даної земельної ділянки була зазначена її прабабуся ОСОБА_3 , після смерті якої позивачка прийняла спадщину на 13/20 частини житлового будинку за цією же адресою згідно заповіту (копія заповіту та рішення суду додана до справи). Також, ОСОБА_2 належить 7/20 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», споруд №1-3. 13/20 частин будинку за вищевказаною адресою належить позивачки ОСОБА_1 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.01.2012 року, як спадок від прабабусі ОСОБА_3 за заповітом. Відповідно до змісту заповіту позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом на земельну ділянку, а також на 7/20 частини будинку за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

З матеріалів вбачається, що в 2017 році позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області, однак отримавши повідомлення від 08.10.2017 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні тому рекомендував звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1ст. 2 ЦПК).

Згідно з ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами частин 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). С Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ч.ч. 1, 2ст. 213 ЦК Українивстановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Згідно зі ст. 1256 ЦК Українитлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно дост. 213 цього Кодексу.

Частина третя ст. 213 ЦК України визначає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

У ч. 4 ст. 213 ЦК України вказано, що у разі, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких умов: зміст заповіту містить суперечності або неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача, та наявний спір між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст.

Суд погоджується з позицією позивачки, що є єдиною спадкоємицею за заповітом на земельну ділянку , а також на 7/20 частини будинку за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копіями: документом, що підтверджує ступінь родинного зв`язку зі спадкодавцем, повідомлення державного нотаріуса Чорноморської МДНК.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1,3ст.1296ЦК України спадкоємець,який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У пункті 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є письмова відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у формі листа-пояснень від 08.10.2017 року. Відмова в реалізації спадкових прав не постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а листом-поясненням, не може вважатися перешкодою для захисту прав у судовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК Українидостовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог п. 1 ч. 7 ст. 265, ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає у рішенні. Згідно із нормою ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є підставою для державної реєстрації прав.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, для ефективного захисту спадкових прав позивача, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 213, 1216, 1217, 1223, 1235, 1256, 1296ЦК України, п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.258, 259, 263,265,268,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право приватної власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку № 2 , площею 0,0690 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія № ЯГ955878 від 07.03.2007 року, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право приватної власності на 7/20 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», споруд №1-3 в порядку спадкування за законом та заповітом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Д.Анісімова