Справа № 265/5153/20
Провадження № 4-с/265/9/21
У Х В А Л А

02 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/5153/20 за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, зацікавлена особа: Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника зацікавленої особи ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, в обґрунтування якої посилалась на те, що постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29 січня 2021 року при примусовому виконанні судового наказу № 265/5153/20, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, з метою забезпечення виконавчого провадження було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника. При цьому 14 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на дохід скаржника за місцем роботи. Оскільки вона отримує зарплату на карту АТ «КБ «Приватбанк», то через накладення арешту на її рахунок в такому банку постановою від 29 січня 2021 року вона позбавлена засобів до існування, про що вона дізналась 23 лютого 2021 року. Натомість, вважає дії державного виконавця незаконними та вказану постанову такою, що підлягає скасуванню. Таким чином, оскільки законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань із заробітної плати боржника, то просила суд визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову від 29 січня 2021 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 63546413.

Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Олєйнік Л. І., не визнаючи заявлені у скарзі вимоги, надала письмові заперечення, за якими вказувала, що на виконанні в Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Маріуполі перебуває виконавче провадження № 63546413 з примусового виконання судового наказу № 265/5153/20 від 8 жовтня 2020 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованості з оплати теплової енергії в сумі 62676,25 грн., суми інфляції у розмірі 4910,28 грн., 3% річних у розмірі 2827,96 грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 210,20 грн. в рівних частках, а саме: по 52,55 грн. з кожного. Натомість боржником не вжито жодних дій для погашення заборгованості за вказаним виконавчим документом. Так 14 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, інші доходи боржника та направлено за місцем роботи боржника до ОСББ «Азовстальська 93». 29 січня 2021 року для забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, зокрема, в АТ КБ «Приватбанк», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження. 10 лютого 2020 року керівник ОСББ «Азовстальська 93» отримав постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , але на сьогоднішній день жодних утримань із заробітної плати боржника на депозитний рахунок відділу ДВС не надходило. Отже, вважала скаргу боржника необґрунтованою, оскільки до компетенції державного виконавця не входить перевірка цільового призначення рахунків боржника. В той же час документи з АТ КБ «Приватбанк», які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення до теперішнього часу не надходили. Таким чином державним виконавцем в межах його повноважень при винесенні постанови про накладення арешту на кошти дотримано всіх вимог законодавства та права заявника не були порушені. Просила суд відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі з посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року по справі № 756/1927/15-ц.

В судовому засіданні заявник, ОСОБА_1 , підтримуючи заявлені нею вимоги, просила суд розблокувати її банківську картки для можливості отримувати дохід від своєї роботи в ОСББ «Азовстальська-93» та погашати борг.

Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи, що законних підстав для скасування арешту з рахунків боржника немає.

Суд, вивчивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їхні права чи свободи.

На підставі п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Натомість за ч. 2 ст. 449 ЦПК пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ ЦПК (в редакції змін від 17 липня 2020 року на підставі Закону України від 18 червня 2020 року) під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Враховуючи наведені положення закону та посилання ОСОБА_1 про момент отримання нею копії оскаржуваної постанови у Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), то враховуючи запроваджені на території України заходи по запобіганню поширенню корона вірусної хвороби, суд вважає можливим на підставі ч. 2 ст. 449 ЦПК поновити ОСОБА_1 строки для подання скарги на постанову державного виконавця від 29 січня 2021 року.

Судом також встановлено, що на примусовому виконанні Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває судовий наказ № 265/5153/20 від 26 серпня 2020 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, про стягнення, зокрема, з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість в розмірі 62676,25 грн., інфляцію в розмірі 4910,28 грн., 3% річних в розмірі 2827,96 грн. та судові витрати в сумі 52,55 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження № 63546413 постановою державного виконавця від 14 грудня 2020 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 за місцем роботи в ОСББ «Азовстальська 33».

Також 29 січня 2021 року для забезпечення виконання судового наказу державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника, що містяться на всіх рахунках у низці банківських установ, зокрема, в АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується відповідною постановою від 29 січня 2021 року, де також зазначено, що накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 на відкритих рахунках та рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, а загалом в сумі 77713,86 грн.

Вказану постанову направлено на виконання до АТ «КБ «Приватбанк», який її прийняв без будь-яких застережень.

Суд натомість зазначає, що на підставі довідки від 31 березня 2021 року АТ «КБ «Приватбанк» вбачається, що у АТ «КБ «Приватбанк» дійсно відкритий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , на який останній зараховується заробітна плата, але не виключно зарплата.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника та накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом).

На підставі змісту ч. 1-3 ст. ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який накладається виконавцем шляхом винесення, зокрема, постанови про арешт майна (коштів) боржника та у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За ч. 3 ст. 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

За ч. 5 ст. 59 Закону в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

На підставі п. 3 «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

На підставі ч. 1 ст. 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому за ч. 2 ст. 70 Закону із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, за загальним правилом, якщо інше не передбачено законом, - 20%.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суд, оцінює ступінь втручання у права і свободи заявника також на підставі положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якими кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном та ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом було встановлено, що арешт коштів на рахунку AT «КБ «Приватбанк», відкритому на боржника та на який ОСОБА_1 нараховується, зокрема, заробітна плата не дозволяє заявнику скористатись отриманим ним доходом від своєї праці, що позбавляє його конституційного права на працю та одержання винагороди за неї.

Отже, в такому разі можна стверджувати, що втручання у права ОСОБА_1 у даному випадку не є пропорційним переслідуваній меті.

Суд також зазначає, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року по справі № 756/1927/15-ц, вбачається, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів. З огляду на перелічене Верховний Суд дійшов висновку про правомірність накладення приватним виконавцем арешту на кошти боржника розміщені на рахунку в АТ КБ «Приватбанк», який прийняв таку постанову до виконання, відмовляючи в задоволенні скарги на дії приватного виконавця, враховуючи, що такий рахунок не належить до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, додаючи, що з огляду на розмір та час зарахування коштів на вказаний рахунок, що на момент звернення стягнення приватним виконавцем на кошти боржника вказані кошти мали характер грошових накопичень боржника.

Натомість, суд зауважує, що у наявній в суді справі державним виконавцем не було встановлено розмір грошових коштів, які знаходяться на відповідному рахунку боржника у АТ КБ «Приватбанк», щоб можна було робити висновок, що такі кошти скаржника мають на сьогодні статус його накопичень.

До того ж в судовому засіданні було встановлено об`єктивними доказами, що на рахунок у АТ КБ «Приватбанк» скаржник отримує заробітну плату, постанову про звернення стягнення на яку вже було винесено державним виконавцем в рамках такого виконавчого провадження та отримано для виконання роботодавцем ОСОБА_1 .

При цьому доказів того, що на такому рахунку боржника в банку маються заощадження чи на нього надходили кошти боржника з інших джерел доходу, окрім заробітної плати здобуто судом не було.

Таким чином у судовому засіданні було встановлено, що на такому рахунку боржника в АТ КБ «Приватбанк» маються лише грошові кошти боржника у вигляді нарахованого за працю ОСОБА_1 заробітку.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні скарги суд керується принципом верховенства права, закріпленим у ст. 10 ЦПК, та звертає увагу на те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права відповідно до положень ст. 263 ЦПК.

Також суд зазначає, що за змістом ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

На підставі ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також частиною законодавства України є практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у справі «Золотас проти Греції» (заява № 66610/09) зазначив, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном.

У рішенні ЄСПЛ «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року ЄСПЛ вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу. Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. Втручання не повинно завдавати значної шкоди володільцю майна. Для цього держава повинна дотримуватись певного балансу при втручанні у право особи на мирне володіння майном. Втручання повинно здійснюватися з розумним співвідношенням та з обґрунтованою пропорційністю. У разі відсутності розумного співвідношення та обґрунтованої пропорційності між метою втручання держави в право особи на мирне володіння майном та збитками, які несе особа у зв`язку з неможливістю володіти своїм майном - здійснюється грубе порушення права особи на мирне володіння майном.

У рішенні ЄСПЛ «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) від 23 січня 2014 року ЄСПЛ зазначив, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином суд зазначає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом та із легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

При цьому порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує в разі, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (відповідність закону, легітимна мета та пропорційність втручання).

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 7 квітня 2020 року по справі № 916/2791/13.

Внаслідок наведеного обґрунтування суд зауважує, що незважаючи на переслідування легітимної мети та діючи у відповідності із законом, у даній справі не дотримано «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства щодо приведення судового рішення до виконання та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, оскільки позбавлення особи засобів до існування у вигляді отримуваної скаржником заробітної плати в повному обсязі безумовно свідчитиме про порушення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, суд дійшов переконання за наслідком розгляду справи, що наявні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині скасування арешту, накладеного постановою від 29 січня 2021 року державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі з грошових коштів, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «КБ «Приватбанк» на ОСОБА_1 .

В той же час суд не вбачає підстав для визнання незаконною постанову від 29 січня 2021 року державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі в цілому та відповідно для її скасування в іншій частині, оскільки для цього відсутні законні підстави, оскільки вказана постанова прийнята із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та на теперішній час відсутні підстави для її скасування в цілому, з огляду на що також відсутні й підстави для визнання дій державного виконавця з винесення такої постанови незаконними.

Керуючись ст. 447-453 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання до суду скарги на постанову від 29 січня 2021 року державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, зацікавлена особа: Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений в рамках ВП № 63546413 постановою від 29 січня 2021 року державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків):

з грошових коштів, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «КБ «Приватбанк» на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Повний текст ухвали складено та підписано 2 квітня 2021 року.

Суддя