Справа № 203/4680/20
Провадження № 2/0203/394/2021
02.04.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Єдаменко С.В.,
при секретарі - Пилипенко А.С.,
за участю позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики
21 грудня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач надав відповідачу грошові кошти, відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кошти в до 15 січня 2020 року. Відповідачу у визначений строк грошові кошти у добровільному порядку не повернув, у зв`язку з цим позивач простить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 16 511,21 грн., які складаються з 14 572 - сума боргу за розпискою, 1 178 грн. 50 коп. - проценти за період дії договору, 366,55 грн. - інфляційні втрати, 394,16 коп. - три проценти річних, а також стягнути усі судові витрати по справі (а.с. а.с. 1 - 6).
Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху (а.с. 38). 28 грудня 2020 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви, надано документ про сплату судового збору (а.с. а.с. 40 - 41).
Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи ОСОБА_2 (а.с. 44) ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 січня 2021 року було відкрито провадження у справі та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та/або їх представників (а.с. а.с. 45 - 46).
Судове засідання 15 лютого 2021 року в якому був присутній позивач було відкладено на 15 березня 2021 року для повторного виклику відповідача (а.с.52).
Судове засідання 15 березня 2021 року в якому був присутній позивач було відкладено на 02 квітня 2021 року для повторного виклику відповідача (а.с.56).
02 квітня 2021 року в судовому засіданні, в якому був присутній позивач, було проведено розгляд справи по суті.
Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, пояснював, що відповідачем не було повернуто позику в визначений строк. Не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Позивачем в судовому засіданні було долучено оригінал розписки про надання коштів відповідачу.
Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу судових повісток. (а.с. а.с. 47, 54, 58). Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. Конверт направлений на адрес відповідача повернувся до суду із позначкою - за закінченням терміну зберігання» (а.с. 55).
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 грудня 2019 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 був укладений договір позики, на підставі якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 14 572 грн., які зобов`язався повернути в строк до 15 січня 2020 року, що підтверджується розпискою від 18 грудня 2019 року (а.с. 60).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
10 грудня 2020 року на адресу відповідача позивачем була направлена вимога про повернення грошових кошів, в якій позивач вимагав повернути суму грошового зобов`язання за договором позики (а.с. а.с. 17 - 18).
Як вказував позивача в судовому засіданні, відповідач у визначений строк кошти не повернув, вимогу проігнорував.
В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов`язання за договором позики, у зв`язку з цим, сума боргу за договором позики підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.
Також, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Договором позики не було встановлено відсутності обов`язку відповідача не сплачувати проценти за користування позикою, а також не було визначено розмір самих процентів які підлягають застосуванню.
З огляд на викладене суд вважає за можливе стягнути в судовому порядку з відповідача проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, а саме з 18 грудня 2019 року по 30 січня 2020 року з урахуванням розміру облікової ставки НБУ, що становить 236,50 грн., за період з 31 січня 2020 року по 12 березня 2020 року в розмірі 183,94 грн., за період 13 березня 2020 року по 23 квітня 2020 року в розмірі 167,22 грн., за період з 24 квітня 2020 року по 11 червня 2020 року в розмірі 156,07 грн., за період з 12 червня 2020 року по 10 грудня 2020 року в розмірі 434,77 грн., а в загальному розмірі 1 178,50 грн.
При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору у зв`язку з цим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 366,55 грн. та три відсотки річних в розмірі - 394,16 грн.
При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Позивач надав суду договір про надання професійної правничої допомоги № 2506/20-ПД від 25 червня 2020 року укладений з Адвокатським бюро «Костянтина Потапова «ЛЕГІС ЮНІОН», документи про оплату, акт приймання-передачі послуг від 15 грудня 2020 року, детальний опис робіт, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю (а.с. а.с. 19 - 32). Як вбачається з додатних документів, адвокат виконував роботу з складання вимоги та позовної заяви, посвідчення документів для подання до суду.
Враховуючи результати розгляду справи, задоволення вимог, зважаючи на відсутність клопотань про зменшення витрат, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 53, 625, 1046 - 1048 Цивільного кодексу України, ст.ст. 81, 133-134, 137, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279-287 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики у вигляді розписки від 18 грудня 2019 року в розмірі 14 572 грн. 00 коп., відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 1 178 грн. 50 коп., інфляційні в розмірі 366 грн. 55 коп., три відсотки річних в розмірі 394 грн. 16 коп., а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 7 000 грн., а разом: 24 352 (Двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривні 01 коп.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 06.04.2021.
Суддя С.В. Єдаменко