Постанова

Іменем України

31 березня 2021 року

м. Київ

справа № 333/1047/15-ц

провадження № 61-15650 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року у складі судді Боровікової А. І. та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи», товариство) звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначало, що 23 травня 2012 року

публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Неос Банк»

(далі - ПАТ «Неос Банк»), та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати останньому кредит у розмірі 910 500,00 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

У цей самий день банком укладено окремі договори поруки з ОСОБА_2 , з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 , згідно з якими вони поручилися за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору. Умовами цих договорів визначено, що поручителі відповідають перед банком за порушення обов`язків за кредитним договором як солідарні боржники.

Банк свої зобов`язання за кредиитним договором виконав, надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 910 500,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 21 грудня 2014 року виникла заборгованість: за кредитом - 903 454,12 грн, за відсотками - 382 360,66 грн. Відповідачам було направлено вимогу про досудове врегулювання спору, яку не було виконано.

Вказувало, що 21 липня 2014 року між ним та ПАТ «Неос Банк», правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», укладено договір факторингу,

за умовами якого банк відступив йому свої права вимоги заборгованості

по договорах, укладених з боржниками. З моменту відступлення прав вимоги заборгованості від боржників усі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості, стають дійсними для нього та вважаються наданими йому. Разом з правом вимоги до товариства перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісії, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Тобто, воно набуло статусу нового кредитора/стягувача щодо відповідачів.

З урахуванням наведеного, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд стягнути

солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

на свою користь кредитну заборгованість у розмірі 1 285 814,78 грн, а також вирішити питання понесених судових витрат.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» солідарно з ОСОБА_1

та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором та договором поруки у розмірі 1 285 814,78 грн.

Стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» солідарно з ОСОБА_1

та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором та договором поруки у розмірі 1 285 814,78 грн.

Стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» солідарно з ОСОБА_1

та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором та договором поруки у розмірі 1 285 814,78 грн.

Обмежено загальний розмір стягнення сумою у розмірі 1 285 814,78 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги

ТОВ «Кредитні ініціативи» є обґрунтованими та доведеними, оскільки неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором надає позивачу право вимагати стягнення розміру заборгованості з відповідачів (позичальника та поручителів). При цьому в силу положень

статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Суд першої інстанції встановив, що 21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк», правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, внаслідок чого відбулася заміна кредитора -

ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача

за договором від 23 травня 2012 року № 44-705/2012, позичальником за яким є ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат між сторонами здійснено з урахуванням статті 88 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_4 оскаржив заочне рішення Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року у загальному порядку.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2017 року зупинено апеляційне провадження у справі до ухвалення рішення у справі

№ 756/2413/17-ц.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 червня 2020 року поновлено апеляційне провадження у справі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються

на нормах законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що заявник апеляційної скарги

не спростовує факт отримання кредитних коштів та існування заборгованості за кредитним договором. Крім того, факт укладення кредитного договору

та договору іпотеки, договору відступлення права вимог за іпотечним договором встановлено та перевірено постановою Запорізького апеляційного суду від 05 травня 2020 року у справі 756/2413/17 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання договору поруки та договору іпотеки припиненими.

Апеляційний суд відхилив клопотання ОСОБА_4 про витребування доказів, що підтверджують надходження коштів від реалізації предмета іпотеки за договором від 23 травня 2012 року № 44-705/2012, оскільки вказане не впливає на правильне вирішення цієї справи. При цьому рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 січня 2020 року

у справі № 317/1579/18 було звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2012 року

№ 44-705/2012 шляхом проведення прилюдних торгів.

Суд апеляційної інстанції врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18 вересня 2018 року у справі

№ 921/107/15-г/16, провадження № 12-117гс18, про те, що наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості не є підставою для припинення грошового зобов`язання і іпотеки та не позбавляє кредитора задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду, ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає те,

що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили зібрані у справі докази,

що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення

для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389

ЦПК України).

Інші учасники справи судові рішення у касаційному порядку не оскаржили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 05 листопада 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4

про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 23 вересня 2020 року залишено без руху, оскільки до неї не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 05 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 333/1047/15-ц із Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Заяву ОСОБА_4 про зупинення виконання судового рішення задоволено. Зупинено виконання заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу.

У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували положення договору факторингу від 21 липня 2014 року щодо порядку і умов передачі права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з ПАТ «Неос Банк». Зазначає, що ТОВ «Кредитні ініціативи не надало до суду додаткового договору про передачу права вимоги за договорами забезпечення, а докази передачі такої вимоги до нього у матеріалах справи відсутні, як і докази на підтвердження надання кредитних коштів позичальнику та існування заборгованості за кредитним договором.

Крім того, позивач не виконав належним чином ухвалу суду першої інстанції від 18 січня 2017 року про витребування оригіналів документів,

що свідчить про порушення норм ЦПК України щодо порядку надання доказів сторонами та їх оцінки судом.

Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах:

від 13 червня 2018 року у справі № 733/608/16-ц (провадження

№ 61-5191св18); від 26 червня 2019 року у справі № 127/22347/14-ц (провадження № 61-12550св18); від 05 серпня 2019 року у справі

№ 369/10958/15 (провадження № 61-35510св18).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного

Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ТОВ «Кредитні ініціативи»,

в якому вказується, що оскаржувані судові рішення є законними

та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу -

без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 травня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є

ПАТ «Неос Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір

№ 44-705/2012, за умовами якого банк зобов`язався надати останньому кредит

у розмірі 910 500,00 грн, строком до 21 травня 2027 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за кредитним договором є змінюваним та розраховується за формулою наведеною у пунктах 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 кредитного договору. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

23 травня 2012 року на забезпечення виконання зобов`язань позичальника вказаним кредитним договором банк уклав наступні договори поруки:

з ОСОБА_2 № 44-705/2012-П1; з ОСОБА_3 № 44-705/2012-П2;

з ОСОБА_4 № 44-705/2012-ПЗ.

За умовами цих договорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

як поручителі, поручаються за виконання ОСОБА_1 обов`язків,

які виникли на підставі кредитного договору. Поручителі відповідають перед позивачем за порушення обов`язків за договором як солідарні боржники.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши

ОСОБА_1 кредит у розмірі 910 500,00 грн. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 21 грудня 2014 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 1 285 814,78 грн, а саме:

903 454,12 грн - за кредитом; 382 360,66 грн - за відсотками.

За умовами цього договору кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість позичальника за кредитом та/або процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані проценти у випадках, встановлених пунктом 4.2.4 кредитного договору, зокрема, якщо позичальник порушив будь-який з пунктів 5.1.1-5.1.11 кредитного договору та/або будь-яке інше зобов`язання та/або умови

за кредитним договором та/або будь-які інші свої зобов`язання.

На виконання умов договору відповідачам у цій справі у січні 2015 року була направлена вимога про досудове врегулювання спору, яка ними виконана не була.

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк», правонаступником усіх прав

та обов`язків ПАТ «Банк Кіпру», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно з яким клієнт (ПАТ «Неос Банк») відступило фактору

(ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, так і щодо забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісії, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення

від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою

для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,

що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання

про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав

та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який

не суперечить закону.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов

та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором

або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит

та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад»

ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)

у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до

статті 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

(стаття 610 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання

ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника

за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник

і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга

статті 554 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування

не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норми містилися й у статтях 10, 60 ЦПК України 2004 року.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,

на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази

за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що внаслідок укладення вказаного договору факторингу, відповідно до статей 514-516 ЦК України ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором від 23 травня 2012 року № 44-705/2012, позичальником за яким є ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, надав належну правову оцінку доказам у справі, вірно встановив характер спірних правовідносин і обґрунтовано зробив висновок про наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

(частина четверта статті 82 ЦПК України).

Верховний Суд вважає, що судом апеляційної інстанції правильно враховано преюдиційні обставини, встановлені у постанові Запорізького апеляційного суду від 05 травня 2020 року у справі № 756/2413/17 за позовом

ОСОБА_4 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Альтбанк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки та договору іпотеки припиненим щодо встановлення факту існування кредитних правовідносин між банком

та ОСОБА_1 , відступлення права вимоги за договором факторингу, якою відмовлено у позові. Тобто підтверджено презумпцію правомірності правочину.

З цих самих підстав відповідні доводи касаційної скарги є необґрунтованими та відхиляються Верховним Судом. Крім того, посилання касаційної скарги на те, що договір факторингу укладено лише щодо кредитного договору, а не щодо його забезпечення, є безпідставним, спростовується як наведеним вище преюдиційним судовим рішенням апеляційного суду, так і змістом договору факторингу, в якому в загальних положеннях чітко передбачено поняття «договори забезпечення».

При цьому апеляційний суд врахував, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 січня 2020 року у справі

№ 317/1579/18, яке набуло законної сили та не оскаржено, було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості

за кредитним договором від 23 травня 2012 року № 44-705/2012, шляхом проведення прилюдних торгів за початкової ціною, встановленою на рівні

не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом у розмірі

1 465 022,00 грн, яке враховано судом, установивши, що повністю борг не погашено.

Таким чином, оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання касаційної скарги на відповідну судову практику Верховного Суду

є безпідставними, оскільки у наведених заявником справах та у справі,

яка переглядається, різні фактичні обставини.

Доводи заявника касаційної скарги про неналежне виконання позивачем ухвали суду першої інстанції від 18 січня 2017 року про витребування оригіналів письмових доказів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. При цьому в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом апеляційної інстанцій всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інших доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність

та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року зупинено виконання заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 10 грудня 2015 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, слід поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 418, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня

2015 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 вересня

2020 рокузалишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк