П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/21586/19

Провадження № 22-ц/4815/271/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини) без участі сторін:

08.12.2020 в м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 08.12.2020

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрпошта" про стягнення недоплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта" або товариство) про стягнення недоплаченої заробітної плати у розмірі 11 000 гривень за час із 23 травня 2000 року по 23 січня 2015 року. 21 вересня 2020 року нею збільшено розмір позовних вимог до 11 831, 56 гривень. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що з 23 травня 2000 року по 23 січня 2015 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. При звільненні АТ "Укрпошта" не було проведено повного розрахунку з нею. Протягом 2018-2019 років Управлінням Держпраці в Рівненській області за наслідками проведених перевірок було встановлено порушення товариством законодавства про оплату праці, а саме факт здійснення нарахування відпускних без урахування коефіцієнта коригування заробітної плати. Позивач зверталася до колишнього роботодавця з проханням виплатити заборгованість, однак було знехтувано. За підрахунками ОСОБА_1 , за весь час відпусток за час із 2000 по 2015 роки їй не донараховано і не виплачено заробітну плату у розмірі 11 831, 56 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із АТ "Укрпошта" на користь позивача 3 238, 33 гривні невиплаченої заробітної плати, без урахування податків, зборів й інших обов`язкових платежів, за час роботи з 23 травня 2000 року по 23 січня 2015 року.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто із АТ "Укрпошта" на користь держави 840, 80 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом положень ч. 2 ст. 21 Закону України "Про відпустки", п.п. "а" п. 1, пунктів 2, 3, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Вказувала, що до 01 березня 2017 року відповідач існував як Українське державне підприємство поштового зв`язку "Укрпошта" і був зобов`язаний здійснювати коригування заробітної плати незалежно від факторів і фінансових можливостей. Після 01 березня 2017 року товариство через процедуру корпоратизації було перетворено в АТ "Укрпошта" як його правонаступник. Тому позивач на підставі наданих відповідачем документів самостійно провів розрахунок відпускних з урахування коефіцієнта коригування заробітної плати за час роботи з 2000 року по 2015 рік. Розрахунок здійснено за такими формулами: Кк=По2/По1, де Кк - коефіцієнт коригування, ПО1 - посадовий оклад на початок розрахункового періоду, П02 - посадовий оклад на кінець розрахункового періоду; Ск=СвХ (кК-1,0), де Ск - сума коригування, Св - сума відпускних, Кк - коефіцієнт коригування.

Щодо наданого відповідачем власного розрахунку спірної заборгованості, то його здійснено без компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, що судом безпідставно залишено без уваги.

Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 зазначає, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст.ст. 33-34 Закону України "Про оплату праці" такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

В порушення вимог закону суд при ухваленні оскаржуваного рішення ґрунтувався на розрахунку АТ "Укрпошта", де не враховано компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Отже, неправильним є висновок суду, що здійснені відповідачем розрахунки зроблено з додержанням законодавства. При цьому вважає, що за проведеними відповідачем розрахунками недоплаченої заробітної плати після її коригування з обчисленням компенсації за несвоєчасну виплату спірна заборгованість має складати 10 860, 60 гривень. Мотивуючи свої доводи, заявник наводить відповідний розрахунок.

З викладених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 7 622, 27 гривень, прийнявши постанову про задоволення позову ОСОБА_1 , стягнувши із АТ "Укрпошта" на ї користь 3 238, 33 гривні невиплаченої заробітної плати за час відпусток та 7 622, 27 гривень компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за час із 23 травня 2000 року по 23 січня 2015 року, а також витрати на правничу допомогу.

У поданому відзиві товариство, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. При цьому посилається на умотивованість висновків суду про те, що відповідач, не провівши коригування заробітної плати у розрахункових періодах, неправильно обчислив середню заробітну плату і тому не донарахував позивачу заробітну плату за час відпусток, чим порушив вимоги Законів України "Про відпустки" і "Про оплату праці". Вважає, що суд при вирішенні спірних відносин обґрунтовано взяв до уваги обставини справи та положення ч. 2 ст. 21 Закону України "Про відпустки", п.п. "а" п. 1, п. 2, п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Звертає увагу, що позивач при своєму варіанті обчислення спірної заборгованості брав до уваги лише розмір посадового окладу на початку і в кінці розрахункового періоду, тоді як посадовий оклад протягом року неодноразово підвищувався. Щодо заробітної плати за час відпустки, то вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати. Вийти же за межі диспозитивності ані суд, ані відповідач не мали процесуального права.

АТ "Укрпошта" вважає, що суд дійшов правильного висновку, що при стягненні недонарахованої заробітної плати за час відпусток з урахуванням коефіцієнта коригування компенсації втрати частини заробітної плати не нараховуються. Право позивача на отримання компенсації втрати частини заробітної плати може бути захищене шляхом стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо витрат на правничу допомогу, то ОСОБА_1 чи її представник не направляли на адресу відповідача доказів про обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність і час, необхідний для надання, співмірності/неспівмірності заявлених стороною витрат чи завищення їх розміру, а також безпосередньо договору про надання послуг та квитанції про оплату послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із часткової доведеності та обґрунтованості позову, оскільки заробітна плата за час відпустки обчислюється виходячи із середньої заробітної плати, то й підстави для її індексації відсутні.

Щодо компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, то вона здійснюється у разі порушення термінів виплати нарахованої працівнику заробітної плати.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, позивач протягом часу із 23 травня 2000 року по 23 січня 2015 року перебувала у трудових відносинах із Рівненською дирекцією УДППЗ "Укрпошта" (правонаступник - АТ "Укрпошта"). За час роботи розмір посадового окладу штатних посад, які обіймала ОСОБА_1 , неодноразово підвищувався, що стверджується відповідними письмовими доказами, а саме копіями особової картки працівника, наказами по підприємству, витягом зі штатного розпису та розрахунковими листами.

Протягом часу з 23 травня 2000 року по 23 січня 2015 року на підставі наказів позивач перебувала у чергових відпустках, що сторонами також не оспорюється.

Судом правильно встановлено, що заробітна плата за час відпусток позивачу нараховувалася без урахування коефіцієнта коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу, що також визнається і відповідачем.

Вважаючи, що роботодавець за період з 23 травня 2000 року по 23 січня 2015 року порушував взяті на себе законні зобов`язання з оплати праці працівника, не нараховуючи і не доплачуючи відпускні без урахування коефіцієнта коригування заробітної плати, у листопаді 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до АТ "Укрпошта" про стягнення 11 831, 56 гривень.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції в той самий час обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши із відповідача на користь ОСОБА_1 3 238, 33 гривні невиплаченої заробітної плати за час відпусток.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі у змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, та компенсації за невикористані відпустки встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підпункт "а" пункту 1, пункти 2, 3, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, в редакції, що діяла на час виникнення спірних прав і обов`язків, встановлюють, що цей Порядок застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт працівниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи за вислугу років тощо. У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як в розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, встановлених статутом.

За правилами частини п`ятої ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством.

Норма частини першої ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" вказує, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Пунктом 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, передбачено, що до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки за один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Такі ж правила містять і Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1427.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги, що не провівши коригування заробітної плати у розрахунковому періоді, відповідач хибно обчислив середню заробітну плату і тому не доплатив позивачу заробітну плату за час відпусток, чим не додержав вимог законодавства України. Тому аргументи товариства про фактичне отримання заробітної плати ОСОБА_1 шляхом надання їй матеріальної вигоди у виді виробничих премій, збільшення відсотків доплат до основної заробітної плати не заслуговують на увагу через те, що ці доплати не замінюють коригування та включаються до середньої заробітної плати.

Наказом Рівненської дирекції АТ "Укрпошта" №672 від 18 вересня 2019 року було встановлено коефіцієнт коригування заробітної плати у 1, 001. Цим наказом зобов`язано бухгалтерію здійснювати перевірку виплати попередніх періодів у випадку звернення колишніх працівників та проводити перерахунки з застосуванням цього розміру коефіцієнта. Станом на вересень 2019 року позивач уже не перебувала у трудових відносинах з товариством і з наказом не ознайомлена, тобто дія зазначеного розпорядчого документа щодо неї не поширювалася.

Разом з тим, оскільки заробітна плата за час відпустки обчислюється виходячи із середньої заробітної плати, тому підстави для її індексації відсутні. Тобто компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати здійснюється у разі порушення термінів виплати нарахованої працівникові заробітної плати.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин справи, то вони є необґрунтованими і суперечать обставинам справи та вимогам закону.

Не погоджується колегія суддів і з твердженнями автора апеляційної скарги про неправильність застосування норм матеріального права, адже ці доводи спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції.

З приводу аргументів ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права, то вони є безпідставними.

Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів позивачем надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.

Не встановлено апеляційним судом підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Решта доводів апеляційної скарги також визнаються необґрунтованими та з огляду на це апеляційним судом відхиляються.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення апеляційної скарги без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків