справа № 489/6427/20 провадження №2/489/853/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про визнання договору позики недійсним.

В обґрунтування позову посилалась на те, що між сторонами було укладено договір позики № 0433-5280. Суму позики надано за допомогою електронних пристроїв та мережі інтернет. Відповідачем, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надано відомості щодо умов кредитування та не зазначено їх в його змісті, не вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Крім того, відповідачем було введено її в оману щодо істотних умов договору, зокрема відсоткової ставки за користування кредитом. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як позивачу запропонували укласти договір на відомих лише відповідачу умовах.

Посилаючись викладене та те, що позивачем не був підписаний даний договір, умови вказаного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують її права, просила визнати його недійсним.

18.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Укр Кредит Фінанс» посилалось на безпідставність позовних вимог. Зазначило, що кредитний договір № 0486-4482 від 14.09.2020 укладено між сторонами в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання споживчих кредитів. Позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створила Особистий кабінет (пункт 2.12 Правил), який є сукупністю захищених сторінок та який забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до договору та іншої інформації. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, встановлюється порядок укладення кредитного договору. Договір позики підписано згідно статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також позивачу надано повну та чітку інформацію щодо умов укладення договорів кредиту, яка передбачена чинним законодавством та розміщена і доступна для вільного ознайомлення на сайті відповідача.

За такого, оскільки кредитний договір укладений у спосіб визначений законодавством з повним дотриманням вимог щодо його укладення, із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 23.02.2021 постановлено повторно направити відповідачам ухвалу про відкриття провадження та матеріали позовної заяви.

У відповідності до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.09.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 0486-4482 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), за умовами якого товариством надано позивачці фінансовий кредит у розмірі 10000,00 грн., строком на 70 календарних днів (10 тижнів), тобто до 22.11.2020 (а.с.22-24).

У пункті 1.6 договору визначено, що розмір процентів складає 1% від початкової суми кредиту за кожен день користування. Річна відсоткова ставка складає 365%.

Пунктом 1.7 договору передбачено, що у разі якщо позичальник не сплатив та/ чи невчасно сплатив двотижневий платіж встановленого розміру. Крежитодавець має право нарахувати йому 50% відповідного двотижневого платежу (від суми кредиту (тіла), без урахування процентів, що складає 10% від суми кредиту (тіла).

Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням вищевказаного кредитного договору, регламентуються положеннями ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі статями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом положень статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини першої статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Отже, системний аналіз зазначених норм законодавства вказує на те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексівУкраїни може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Приписами частини другої статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Приписами частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи(вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 2565 від 01.08.2013 зареєстровано як фінансова установа з провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується копіями свідоцтва від 16.01.2018 та розпорядження № 2401 від 08.06.2017 (а.с. 35, 36).

Тому, оскільки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою, а не банківською установою, то здійснює свою діяльність відповідно до законодавства про фінансові послуги, а щодо укладення електронних правочинів - згідно Закону України «Про електронну комерцію», який є спеціальним законом.

У пункті 8 «Реквізити Сторін» кредитного договору №0486-4482 від 14.09.2020 зазначено про електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) позичальника ОСОБА_1 (номер пароля А725), що узгоджується з положеннями статей 6, 626-628, 638, 639, 1054, 1055 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Одночасно суд приймає до уваги ту обставину, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

В зв`язку з цим суд відхиляє твердження позивача про не підписання нею оспорюваного кредитного договору, оскільки між сторонами було погоджено порядок підпису даного договору у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а не електронним цифровим підписом, як то помилково вважає позивач.

Приписами частини першої статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно зі статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення змінив будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом положень статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто, в даному випадку позивач.

Водночас, позивачем всупереч вимог статті 12, 81 ЦПК України не було доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту та обставин введення її ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в оману при укладенні оспорюваного кредитного договору ведення нечесної підприємницької діяльності та порушення прав як споживача фінансової послуги, існування істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, в зв`язку з чим посилання позивачки на недобросовісність дій відповідача є безпідставними.

Натомість, суд зважує на ту обставину, що на своєму офіційному веб-сайті https://creditkasa.ua ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розмістило повну та чітку інформацію щодо умов укладення договорів кредиту, в тому числі й сукупну вартість кредиту, яка передбачена чинним законодавством та доступна для вільного ознайомлення (примірний Договір кредиту, Правила надання грошових коштів у кредит, згода на обробку персональних даних, публічна інформація, положення про конфіденційність, довідкова розгорнута інформація щодо порядку та умов надання послуг), що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20).

Посилання позивача на те, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупність вартості кредиту, відповідачем не надано повної інформації щодо умов договору, на нечесну підприємницьку практику є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту. Доказів на підтвердження того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, позивачем не надано.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоведеністю.

Оскільки позивач при подачі заяви до суду була звільнена від сплати судового збору, спір вирішений не на її користь, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», , місцезнаходження: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26, оф. 407.

Повний текст судового рішення складено 06.04.2021.

Суддя І.В.Коваленко