Постанова

Іменем України

31 березня 2021 року

м. Київ

справа № 501/2354/19

провадження 61-18736св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діна Петрівна,

заінтересована особа - Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Комлевої О. С., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанови приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П.

Скарга мотивована тим, що 12 липня 2019 року ОСОБА_1 отримано постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. про відкриття виконавчого провадження від 26 червня 2019 року № 59423623 щодо стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ»), заборгованості у розмірі 100 108,67 грн при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-766/11, виданого 03 листопада 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області.

Заявник зазначав, що такі дії приватного виконавця є незаконними, оскільки виконавчий лист не підлягав виконанню у виконавчому окрузі міста Києва, а також сплинув передбачений законодавством строк для пред`явлення до виконання цього виконавчого документа.

Крім того, 06 липня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. прийнято постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, про арешт коштів боржника та арешт майна боржника, які є похідними від постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 червня 2019 року.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П.: від 26 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 59423623 з виконання виконавчого листа № 2-766/11, виданого 03 листопада 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області; від 06 липня 2016 року про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця ВП № 59423623; від 06 липня 2019 року про арешт коштів боржника ВП № 59423623; від 06 липня 2019 року про арешт майна боржника ВП № 59423623.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх прийняття

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Мойсеєнко Д. П. від 26 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 59423623 з виконання виконавчого листа № 2-766/11, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 03 листопада 2011 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Мойсеєнко Д. П. від 06 липня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця за провадженням ВП № 59423623 з виконання виконавчого листа № 2-766/11, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 03 листопада 2011 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Мойсеєнко Д. П. від 06 липня 2019 року про арешт коштів боржника за провадженням ВП № 59423623 з виконання виконавчого листа № 2-766/11, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 03 листопада 2011 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Мойсеєнко Д. П. від 06 липня 2019 року про арешт майна боржника за провадженням ВП № 59423623 з виконання виконавчого листа № 2-766/11, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 03 листопада 2011 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. порушено положення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо місця виконання судового рішення, оскільки боржник ОСОБА_2 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. за відсутності доказів поновлення строку звернення до виконання виконавчого листа, виданого 03 листопада 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області, відкрила виконавче провадження з порушенням строку, передбаченого статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «ПУМБ» на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 25 липня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, вказані ним причини пропуску такого строку не є поважними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі АТ «ПУМБ», поданій у грудні 2020 року, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу),

а саме зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, оскільки він не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомлявАТ «ПУМБ» про час та місце розгляду справи, банк не приймав участі у судових засіданнях в суді першої інстанції, ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 25 липня 2019 року отримав лише 06 липня 2020 року, що є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу було подано до суду апеляційної інстанції в межах передбаченого цивільним процесуальним законодавством строку на її подання з дати отримання оскаржуваного судового рішення.

Проте, у порушення норм процесуального права апеляційний суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску такого строку.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у лютому 2021 року, ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки остання є законною та обґрунтованою.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що 03 листопада 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області видано виконавчий лист № 2-766/11 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 85 599,77 євро та 100 108,67 грн.

Постановою головного державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Колечко Д. М. від 30 червня 2017 року виконавчий лист № 2-766/11, виданий 03 листопада 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області, повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час прийняття постанови, у зв`язку з невиявленням транспортних засобів боржника протягом року з дня оголошення розшуку.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 грудня 2018 року, яка набрала законної сили, скаргу ПАТ «ПУМБ» на дії головного державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Колечко Д. М. залишено без розгляду.

26 червня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. прийнято постанову № 59423623 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-766/11, виданого 03 листопада 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 100 108, 67 грн.

06 липня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. прийнято постанову № 59423623 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, якою стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у сумі 10 010,86 грн.

06 липня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. прийнято постанову № 59423623 про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках у банках, а саме АТ «Ощадбанк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ АБ «Укргазбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «ОТП Банк», ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «УкрСиббанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «ПроКредіт Банк», ПАТ «Альфа банк», ПАТ «ПУМБ», АК «Південний», АТ «Банк Кредит Дніпро», АТ «Універсал Банк», ПАТ «Сбербанк», у межах суми стягнення з урахуванням винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 110 119,53 грн.

06 липня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. прийнято постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 про скасування постанов приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П.: від 26 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 59423623 з виконання виконавчого листа № 2-766/11, виданого 03 листопада 2011 року Іллічівським міським судом Одеської області; від 06 липня 2016 року про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця ВП № 59423623; від 06 липня 2019 року про арешт коштів боржника ВП № 59423623; від 06 липня 2019 року про арешт майна боржника ВП № 59423623 задоволено.

27 серпня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. подано апеляційну скаргу на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 25 липня 2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. повернуто скаржнику.

20 липня 2020 року АТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 25 липня 2019 року.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що наведені АТ «ПУМБ» підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема, що копію ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 25 липня 2019 року банк не отримував, а дізнався про неї з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 06 липня 2020 року, є неповажними. Інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження не зазначено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною третьою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява № 32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист праву людини і основоположних свобод повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, від 03 грудня 2003 року). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, від 03 квітня 2008 року).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановивши, що зазначені у заяві ПАТ «ПУМБ» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції є неповажними, та врахувавши, що одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, апеляційний суд обґрунтованого відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не визнав поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, зокрема, що банк не приймав участь в судових засіданнях в суді першої інстанції, про дату, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції не був повідомлений належним чином, копію ухвали суду першої інстанції від 25 липня 2019 року не отримував, про її наявність банку стало відомо лише 06 липня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції підлягав поновленню, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

18 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із скаргою на постанови приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 25 липня 2019 року.

У порядку спрощеного позовного провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін (частина п`ята статті 279 ЦПК України).

Відповідно до супровідного листа від 23 липня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області надіслав усім учасникам справи копію ухвали про відкриття провадження від 21 липня 2019 року, тому числі і ПАТ «ПУМБ» (а. с. 24).

Копію вказаної ухвали суду від 21 липня 2019 року отримано ПАТ «ПУМБ» 01 серпня 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням (а. с. 31).

Супровідним листом від 29 липня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області направив на адресу сторін копію ухвали від 25 липня 2019 року (а. с. 29).

Копію вказаної ухвали суду від 25 липня 2019 року ПАТ «ПУМБ» отримано 05 серпня 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням (а. с. 32).

Крім того, за результатами розгляду апеляційної скарги приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. Одеський апеляційний суд 31 жовтня 2019 року постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги. Вказана ухвала суду апеляційної інстанції від 31 жовтня 2019 року направлялась всім сторонам у справі. Копію вказаної ухвали апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року ПАТ «ПУМБ» отримало 21 листопада 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням (а. с. 74).

Отже, судом першої інстанції вчинено дії щодо належного повідомлення учасників справи про результат її розгляду, в тому числі і ПАТ «ПУМБ», шляхом направлення на їх адреси судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ПАТ «ПУМБ» в особі представника ОСОБА_4 отримав: 01 серпня 2019 року - ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 21 липня 2019 року; 05 серпня 2019 року - ухвалу цього ж суду від 25 липня 2019 року; 21 листопада 2019 року - ухвалу Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року.

Повернення відділенням поштового зв`язку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про його вручення свідчить, що судове рішення вручено адресату. Відсутність судового рішення у ПАТ «ПУМБ» не залежить від суду, який у встановленому законодавством порядку вчинив процесуальну дію.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у суду апеляційної інстанції були наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до статті 357 ЦПК України.

Крім того не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги, що факт неотримання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 25 липня 2019 року за період з 25 липня 2019 року по 17 липня 2020 року підтверджується актом від 17 липня 2020 року, складеним уповноваженими особами ПАТ «ПУМБ», оскільки такий акт не може бути належним доказом, який підтверджує наявність обставин, на які посилається заявник.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування ухвали апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги по суті зводяться до переоцінки зібраних у справі доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України перебуває поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, прийняв ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв