Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1126/19

Номер провадження: 2/511/7/21

29 березня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Кирилової І.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката - Стрезєва А.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката- Полякова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо транспортної пригоди,

встановив:

19.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якому просить, стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду завдану в наслідок ДТП в розмірі 292008,00грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., а також просить стягнути на свою користь судові витрати по справі та витрати за надання професійної правничої допомоги.

Свої вимоги мотивував тим, що 06.01.2018 року о 10 год. 30 хв., на 446км+950м а/д Київ-Одеса, керуючи а/м БМВ д/з НОМЕР_1 та виконуючи розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, не надав дорогу а/м Хонда д/з НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та який рухався у зустрічному напрямку, в наслідок чого допустив зіткнення з ним, після чого а/м Хонда перекинувся. На думку позивача своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.4 ПДР. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказував, що він керував вказаним транспортним засобом на підставі договору управління. Висновком судової автотехнічної експертизи від 10.05.2018 року причинний зв`язок між порушенням водієм ОСОБА_2 ПДР на наставшими наслідками у виді ДТП встановлений не був. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 550861,80грн. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , що було встановлено працівниками поліції під час оформлення події та постановою апеляційного суду Одеської області від 09.11.2018 року. Крім того, для існування у межах великого міста позивачу необхідно було мати автомобіль та він був змушений неодноразово брати транспортний засіб на прокат, це стало для нього додатковими витратами у розмірі 28 400,00грн. Отже матеріальна шкода завдана в наслідок ДТП складає у сумі 292 008,00грн. У зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 100 000,00грн. Крім того, позивач поніс витрати на отримання юридичної допомоги, які він також просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області Панчука А.І. від 16.07.2019 року провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.08.2019 року об 09.30год. (т. 1 а.с.75).

02.08.2019 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.(а.с.81).

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.12.2019 року заяву судді Панчука А.І. про самовідвід задоволено та передано справу до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа 23.12.2019 року була розподілена в провадження судді Іванової О.В.

Цивільна справа була прийнята суддею Івановою О.В. в своє провадження з призначенням повторного підготовчого судового засідання об 10.00год на 22.01.2020 року, оскільки за твердженням представника відповідача суддя Панчук А.І. закрив підготовче судове засідання без їх участі на належного їх повідомлення, чим порушив їх права на подачу доказів, що і будло підставою для самовідводу.(т. 1 а.с.137).

22.01.2020 року підготовче судове засідання не відбулося за клопотанням адвоката позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 у зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі.(а.с.146).

Крім того, адвокатом Стрезєвим А.І. 21.01.2020 року до суду надіслано клопотання про вирішення в підготовчому судовому засіданні питання, щодо з`ясування номеру мобільного телефону третьої особи у справі ОСОБА_3 та надання строку відповідачу на звернення до суду з відзивом на позов. У зв`язку з чим також підготовче судове засідання відкласти.(т. 1 а.с.149-150).

Підготовче судове засідання 18.02.2020 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні до м. Одеса. Наступне підготовче судове засідання було призначено на 18.03.2020 року.(т. 1 а.с.157-159).

17.03.2020 року, 14.04.2020 року, 19.05.2020 року та 24.06.2020 року на адресу суду адвокатом Стрезєвим А.І. були надіслані клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та становищем в країні, спричинене вірусом, особливого режиму роботи суддів України, а також у зв`язку з тим, що як представник позивача ОСОБА_1 він бажає особисто приймати участь у судовому засідання та надавати пояснення.

Підготовчі судові засідання відкладались спочатку на 16.04.2020 року об 12.00год., на 20.05.2020 року об 11.00год., на 24.06.2020 року об 11.00год., про що були повідомлені учасники справи.(т. 1 а.с.161-179).

24.06.2020 року ухвалою судді для належної підготовки справи до розгляду по суті були продовженні строки підготовчого провадження та підготовче судове засідання було відкладено на 28.07.2020 року об 10.30год., про що були повідомлені учасники судового засідання.(т. 1 а.с.180-184).

20.07.2020 року до суду відповідачем ОСОБА_2 з метою повного та всебічного розгляду справи були долучені документи: інформація з сайту, що на держномері: НОМЕР_2 vin код: НОМЕР_3 , 05.07.2018 зареєстрований BMW Х3; інформацію з сайту МТС.БУ про страховий поліс №АМ5446587 на BMW Х3; витяг з ЄДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів. (т. 1 а.с.185-189).

28.07.2020 року представником відповідача ОСОБА_7 на адресу суду було надіслано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання призначеного на 28.07.2020 року, у зв`язку з його відрядженням.(т. 1 а.с.191).

08.09.2020 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Стрезєва А.І. про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку з його участю в іншому процесі іншого суду.(т. 1 а.с.199).

Підготовче судове засідання 09.09.2020 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді по справі у щорічній відпустці.(т. 1 а.с.197).

12.10.2020 року представником відповідача адвокатом Ситніком В.О. до суду надіслана заява, про повернення ОСОБА_1 його позовної заяви до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, у зв`язку з його неодноразовою неявкою до суду.(т. 1 а.с.268).

Ухвалою суду від 12.10.2020 року підготовче судове засідання за участю позивача та його представника було закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.11.2020 року об 14.30год., про що були повідомлені сторони.(а.с.213-219).

09.11.2020 року судове засідання слуханням не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. Розгляд судового засідання був відкладений на 10.12.2020 року об 10.30год., про що були повідомлені учасники судового засідання.(т.1 а.с.220-223).

10.12.2020 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Стрезєва А.І. та за заявою відповідача ОСОБА_2 (т. 1 а.с.224;225).

Судове засідання призначене на 12.01.2021 року слуханням не відбулося за клопотанням нового представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Полякова О.О., у зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі. Слухання справи було відкладено на 10,30 годину 15.02.2021 року, про що були сповіщені сторони по справі.(т.1 а.с.236;237;240-243).

15.02.2021 року судове засідання за участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8 було відкладено за клопотанням представника відповідача у зв`язку з його зайнятістю в іншому процесі в м. Одеса. Справа була відкладена на 15.00год. 10.03.2021 року, про що сторони були повідомлені в судовому засідання під особисту підпис.(т. 1 а.с.244;245;246).

10.03.2021 року відповідачем ОСОБА_2 до суду надані письмові пояснення, в яких він заперечує проти вимог заявлених позивачем, та пояснив, що 19.02.2018 року постановою Роздільнянського районного суду Одеської області було призначено судову автотехнічну експертизу. Висновком експертизи №18-699 не підтверджено наявність причинного зв`язку між вказаними порушеннями правил ПДР з його боку і виникненням ДТП, так як не достатньо вихідних даних для надання такого висновку, а пояснення свідків та учасників ДТП щодо механізму розвитку даного ДТП визнано неспроможними. Також було недостатньо для експерта матеріалів і для надання відповіді на запитання стосовно правомірності дій водія ОСОБА_9 . Тому, у відповідності до постанови суду від 05.09.2018 року його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди була не доведена наявними у справі доказами, зокрема висновком судової автотехнічної експертизи не був встановлений причинний зв`язок між порушенням ПДР на насталими наслідками у виді ДТП, а обвинувачення щодо особи не може бути висунуто на припущеннях, тому відповідно в його діях був відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України. Відповідно до постанови апеляційного суду від 09.11.2018 року, апеляційний суд був позбавлений права здійснювати будь-яку оцінку, на предмет наявності чи відсутності його вини у правопорушенні, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку зі спливом строку притягнення його до адміністративної відповідальності. Отже, судами першої та другої інстанцій факту адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП з боку ОСОБА_2 виявлено не було, у зв`язку з чим просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.(т.2 а.с. 1).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтвердив та просив її задовольнити, надавши пояснення по суті позовних вимог. Пояснив, що 06.01.2018 року, керуючи а/м Хонда д/з НОМЕР_2 в напрямку м. Києва, рухався в крайній лівій смузі без перевищення швидкості. Наближуючись до 444 км дороги, побачив на відстані 70-80 м, як а/м БМВ, який виконував маневр розвороту з зустрічного напрямку, перегородив йому рух по смузі, тому він з метою уникнення зіткнення прийняв різко в право, намагаючись продовжити рух по крайні правій смузі руху в тому ж напрямку. Однак уникнути зіткнення не вдалось, воно відбулося, коли автомобіль БМВ ще не закінчив маневр розвороту, стояв на середній полосі під відповідним кутом розвороту, відбулося зіткнення автомобілів, в результаті якого він вдарив переднім лівим колесом в переднє праве колесо а/м БМВ. Від удару його автомобіль зіткнувся з металевою огорожею, а потім перекинувся на дах. Зіткнення відбулось передньою лівою частиною його авто з передньою правою частиною а/м БМВ д/з НОМЕР_1 . Зіткнення на його думку відбулося на середній смузі, адже а/м БМВ не закінчив ще маневр розвороту. На своїх вимогах наполягав, просив їх задовольнити.

Представник позивача адвокат Стрезєв А.І., в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимогта наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вину свою не визнав, суду пояснив, що 06.01.2018 року о 10.30 год., керуючи автомобілем БМВ д/н НОМЕР_1 на 446км+950м а/д КиївОдеса в напрямку м. Одеса біля автобусної зупинки «Алтестове», перестроївшись в ліву крайню смугу в місті дії Дорожнього знаку 5.26 ПДР «Місце для розвороту», пропустивши всі автомобілі, які рухались в зворотному напрямку, та бачивши автомобіль Хонда д/н НОМЕР_2 , який знаходився на значній відстані, біля 150-200 м та рухався в напрямку м. Києва по крайній лівій (з трьох) смуг руху, тому він без створення перешкод та небезпеки для інших учасників дорожнього руху, він почав маневр розвороту, коли його автомобіль вже знаходився на третій (правій крайній) смузі руху в напрямку м. Києва, він відчув торкання в праве колесо/диск свого автомобіля автомобілем Хонда, який рухався на великій швидкості в попутному напрямку в сторону м. Києва, від чого автомобіль Хонда вдарився в металеву огорожу узбіччя дороги і перекинувся на дах. Тобто автомобіль Хонда під керуванням ОСОБА_1 здійснив зіткнення з його автомобілем в той момент, коли він вже закінчив розворот та рухався в попутному з ним напрямку і автомобіль ОСОБА_1 зіткнувся з його автомобілем, пошкодивши диск переднього колеса дотиком, а не ударом. Вважає, що водій ОСОБА_1 , безпідставно рухаючись в крайній лівій смузі, яка надає право рухатися лише якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту (п.п. 11.5 ПДР) при наявності попереду дорожнього знаку 5.26 ПДР «Місце для розвороту», не був уважним при керуванні транспортним засобом (п.п.2.3 ПДР), та порушив вимогу п.12.1 ПДР, так як швидкість руху автомобіля Хонда д/н НОМЕР_2 була значно вище ніж 80 км/год. Тобто, якщо б ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 80 км/год по крайній лівій смузі, по якій до місця розвороту було до 100 метрів він мав би знизити швидкість, і при наявності перешкоди прийняти міри щодо зупинки транспортного засобу, що не відбулось. Вказував про те, що оскільки відстань між автомобілями після ДТП складала 31м, що відображено в схемі ДТП, тому швидкість автомобіля Хонда була значно вище дозволеного, при цьому наголошуючи про наявність перед місцем ДТП пішохідного переходу та відповідних знаків дорожнього руху. Заперечував проти вимог ОСОБА_1 , та просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача адвокат Поляков О.О. в судовому засіданні з позовними вимогами ОСОБА_1 не погодився, суду пояснив, що провина ОСОБА_2 не доведена наявними та допустимими доказами.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 жодного разу в судове засідання, не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав, не подав відзив.

Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення, перевіривши докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.01.2018 року о 10 год. 30 хв., на 446км+950м а/д Київ-Одеса сталася ДТП за участю автомобілів БМВ реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та Хонда реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 . Вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, складався лише відносно водія ОСОБА_2 .

На обґрунтування своєї позиції Позивачем також надані звіти № 36-D/39/3 від 21.02.2018 року та № 24-D/40/9 від 09.04.2018 року відповідно про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу та про оцінку пошкодженого транспортного засобу Хонда реєстраційний номер НОМЕР_2 , які проведені на замовлення ОСОБА_3 самостійно без ухвали суду та ксерокопії адміністративної справи № 511/124/18.

Під час розгляду вказаної цивільної справи судом досліджувалися матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 № 511/124/18, при цьому інших клопотань щодо необхідності дослідження чи витребування інших доказів, про призначення експертизи, виклику свідків, експерта тощо учасниками провадження не заявлялось.

Також, сторони не повідомляли суд про наявність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з якими цивільно-правова відповідальність позивача (власника транспортного засобу) та/або відповідача на момент ДТП була застрахована, тому зазначене позбавило суд залучити до розгляду справи відповідну страхову компанію та перевірити чи не компенсовано шкоду дійсному власнику автомобіля Хонда ОСОБА_3 , який крім іншого замовляв проведення вартості матеріального збитку у м. Києві.

Так, згідно вказаної справи про адміністративне правопорушення № 511/124/18 вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 044295 ОСОБА_2 06.01.2018 року о 10 год. 30 хв., на 446км+950м а/д Київ-Одеса, керуючи а/м БМВ д/з НОМЕР_1 та виконуючи розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, не надав дорогу а/м Хонда д/з НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та який рухався у зустрічному напрямку, в наслідок чого допустив зіткнення з ним, після чого а/м Хонда перекинувся. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.4 ПДР. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.09.2018 року провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП було закрито, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.( а.с.18-20).

Постановою Одеського апеляційного суду від 09.11.2018 року постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.09.2018 року було скасовано та постановлено нову постанову, якою провадження у справі закрито на підставі закінчення, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КупАП. Крім того, апеляційний суд був позбавлений права здійснювати будь-яку оцінку, на предмет наявності чи відсутності вини ОСОБА_2 у правопорушенні, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку зі спливом строку притягнення його до адміністративної відповідальності. (а.с.21-24).

Тобто фактично попередніми судами не встановлено наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 02 липня 2018 року у справі N 739/1069/17 (провадження N 61-6101св18) зроблено висновок про те, що у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, у такому разі така постанова суду є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Так, перевіряючи вказані матеріали на предмет наявності вини ОСОБА_2 у скоєнні даного ДТП, вбачається, що складаючи відносно останнього протокол про адміністративне правопорушення, поліцейським зазначено, що вказана ДТП відбулася коли автомобілі рухалися у зустрічному напрямку та зазначено, що ОСОБА_2 порушив п.10.4 ПДР.

Натомість, п.10.4 ПДР передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення в частині зазначення руху автомобілів в зустрічному напрямку повністю протирічить схемі ДТП та поясненням позивача та відповідача, оскільки під час ДТП автомобілі знаходились та рухались в попутному напрямку; також в протоколі не викладена фабула даної пригоди, як б чітко відповідала відповідному пункту ПДР, що позбавляє можливості визнати вказаний протокол як належний доказ по справі.

Також, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення ухвалою суду 19.02.2018 року за клопотанням ОСОБА_2 по справі була призначена судово автотехнічна експертиза, на вирішення якої були поставленні питання про відповідність дій двох водіїв даній дорожній ситуації технічним вимогам ПДР, а також встановлення наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями водіїв та ДТП.

При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Так, відповідно висновку судової автотехнічної експертизи дослідження обставин та механізму зіткнення автомобіля БМВ з автомобілем Хонда від 10.05.2018 року за №18699, експертом зазначено, що покази водія ОСОБА_2 , водія ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_10 про механізм розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору являються неспроможними.

Також вбачається, що проведення вказаного експертного дослідження відбувалось без отримання експертом додаткових вихідних даних тобто без виконання клопотання експерта від 05.03.2018 року (щодо необхідності надання додаткових вихідних даних: наявності дорожніх знаків, завантаження транспортних засобів, стан дорожнього покриття, розташування місця зіткнення тощо) (а.с. 34 справи № 511/124/18).

Тобто, висновком експертизи не підтверджено наявність причинного зв`язку між вказаними порушеннями правил ПДР з боку водія ОСОБА_11 і виникненням ДТП, так як не було достатньо вихідних даних для надання такого висновку, а пояснення свідків та учасників ДТП щодо механізму розвитку даного ДТП визнано неспроможними. Також для експерта було недостатньо наданих матеріалів і для надання відповіді на запитання стосовно правомірності дій водія ОСОБА_9 .

Разом з цим, у висновку експерта зазначено, що з технічної точки зору в умовах даної пригоди водію автомобіля BMW р/н НОМЕР_1 необхідно було перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху, а також при виконанні розвороту поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, що передбачено вимогам п.п. 10.1 та 10.4 ПДР України.

Отже, оскільки вказаний висновок експерта містить твердження про неспроможность свідчень всіх учасників ДТП водіїв ОСОБА_2 та водія ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_12 про місце зіткнення та механізм розвитку даної дорожно-транспортної пригоди; крім того, проведення вказаного експертного дослідження відбувалось без отримання експертом додаткових вихідних даних тобто без виконання клопотання експерта від 05.03.2018 року (щодо необхідності надання додаткових вихідних даних: наявності дорожніх знаків, завантаження транспортних засобів, стан дорожнього покриття, розташування місця зіткнення тощо) (а.с. 34 справи № 511/124/18); експертом ряд питань залишився взагалі без розгляду у зв`язку з відсутністю ряду вихідних даних в тому числі правомірність дій водія ОСОБА_9 та відповідність їх вимогам ДТП; залишилося поза увагою експерта і наявність пішохідного переходу та той факт, що відстань автомобілів після зіткнення складала 31м ( за твердженням ОСОБА_1 його швидкість не перевищувала 50км/ч); також поза увагою експерта залишився слід гальмування автомобіля БМВ, який відображений на фотознімках та не надана оцінка посилання в протоколі на рух автомобілів в зустрічному напрямку; причинно-наслідковий зв`язок між діями водіїв та ДТП експертом не встановлено; натомість навпаки експертом зазначено додатково порушення водієм ОСОБА_2 щ і п.10.1 ПДР, що не відображено в протоколі, що в сукупності вказує на наявність протиріч в висновку експерта щодо механізму розвитку ДТП та протоколу, та тому суд вбачає у вказаному висновку експерта обставини, які ставлять під сумнів його об`єктивність та з огляду на викладене, без сукупності інших встановлених обставин та доказів по справ, суд не може прийняти висновок експерта, як належний та допустимий доказ.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1ст.13 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.6 ст.82 цього ж Кодексу, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мала місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.2, 4 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасники справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Способом забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.

За змістом положень ст. ст.102,103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Тому, з метою встановлення об`єктивної істини по справі, суд, розглядаючи вказану справу, неодноразово роз`яснюючи сторонам положення ст.ст. 11-13,76- 83,103-116 ЦПК України та неодноразово відкладаючи слухання справи з наданням можливості сторонам витребування доказів та з`явлення будь-яких клопотань в тому числі щодо призначення експертизи, повністю виконав свій обов`язок щодо сприяння надання сторонами доказів, але сторони та їх представники своїми правами не скористалися та клопотання про призначення будь-якої експертизи не заявляли.

Згідно із з ч. ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в ст. 1166 ЦК України, де передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина другастатті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ятастатті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Тобто, системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Така правова позиція є сталою, та висловлена Верховним Судом, зокрема, у Постанові від 12 серпня 2019 року у справі N 200/12000/15-ц та Постанові від 31 січня 2020 року у справі N 718/2239/16-ц.

При цьому, суд вважає, що для встановлення наявності об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, має бути встановлено обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення механічних ушкоджень) та причинний зв`язок між діяннями і наслідками.

Особливості причинного зв`язку мають місце в діяльності у складних системах (із використанням технічних об`єктів), що обумовлена поведінкою не однієї, а декількох осіб, які відповідно повинні дотримуватися спеціальних правил, обов`язкових для кожної з них, та недотримання яких у конкретному випадку одночасно призводить до спричинення суспільно небезпечного наслідку.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що у випадках, коли передбачені ст. 124 КУпАП суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суд повинен з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було порушення зазначених правил одним водієм причиною їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку не виключається наявність обопільної вини обох учасників ДТП, в тому числі щодо порушення водієм ОСОБА_1 п. 1.5, п/п «б» п.2.3 та п.12.1 ПДР, тобто без проведення додаткового експертного дослідження та без встановлення ступеню вини кожного з учасників ДТП (або навпаки спростування), а також наявності сукупності іншої доказової бази суд, без проведення додаткового експертного дослідження, самостійно позбавлений права визначити ступень вини кожного з учасників ДТП та покласти на будь-кого матеріальну відповідальність.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази і обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, що завдана майну внаслідок ДТП у вищевказаному розмірі.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду по справі справа № 199/4320/17, провадження № 61-162св18 від 28.03.2018 року у відповідності до якої встановивши, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2017 року провадження по адміністративній справі №202/2056/17 відносно ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, суди, з урахуванням вимог статей 58-61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття рішень), статей 1167, 1187 ЦК України, зробили правильний висновок про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, з відповідача.

Суд вважає, що відповідач по справі ОСОБА_2 повністю виконав свій обов`язок щодо доведення перед судом своєї позиції на спростування доводів позивача, шляхом проведення за його клопотанням відповідного експертного дослідження по вказаному ДТП за ухвалою суду, якою не встановлено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та завданою шкодою, а натомість позивач не скористався своїми правами щодо необхідності доведення своїх вимог перед судом, надавши тільки на розгляд суду частину ксерокопій з матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приймаючи до уваги чисельні протиріччя в наявних доказах, які суд до уваги прийняти не може, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 як необґрунтованих та недоведених.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та судових витрат є похідними від основної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка завдана в результаті ДТП, яка не підлягає задоволенню, тому суд вважає, що дані вимоги також не підлягають задоволенню, та окремому обґрунтуванню висновків про прийняте рішення з цього приводу не потребують.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.11-13,76- 83,103-116,211,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо транспортної пригоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Роздільнянський районний суд Одеської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 квітня 2021 року.

Суддя О. В. Іванова