РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 567/1072/20

Провадження № 22-ц/4815/395/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2020 року у складі судді Венгерчук А. О., ухвалене в м. Острог Рівненської області, повний текст рішення складено 30 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 027 грн. щомісячно, проте внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань у нього станом на 31.08.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 11 862,79 грн., а розмір неустойки на вказану заборгованість склав 44 140,38 грн. На підставі наведеного просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 44 140 грн. 38 коп..

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 862 грн. 79 коп. неустойки (пені) за виникнення заборгованості зі сплати аліментів за період з січня 2019 року по 31 серпня 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4200 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині частково задоволення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за виникнення заборгованості зі сплати аліментів вмотивована передбаченим ч.1 ст.196 СК України правом одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожний день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, у зв`язку з чим задоволено ці позовні вимоги не в повному обсязі, а обмежена сумою заборгованості зі сплати аліментів.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу вмотивоване положеннями ст.. 141, 137 ЦПК України, якими встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, та обґрунтоване тим, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу підтверджений договором про надання правничої допомоги від 15.09.2020 та актом про надання правової допомоги від 30.09.2020, а також розрахунком виконаних робіт (наданих послуг).

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що він не ухиляється від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , почав їх регулярно та добровільно сплачувати після припинення з позивачем у травні 2018 року шлюбних відносин, тобто ще до звернення позивача із даним позовом до суду, і продовжував сплачувати у період судового розгляду у межах положень ст. 182 СК України. Пояснює, що заборгованість зі сплати аліментів виникла виключно за період судового розгляду по справі з 29.01.2019 року до ухвалення судом рішення, що склало різницю від добровільно сплачених аліментів від фактичного розміру встановленого судом. Дана обставина підтверджується розміром розрахунку заборгованості, складеним державним виконавцем 03.12.2020 року, а також пов`язана з втратою роботи у зв`язку з переїздом з м.Києва до м.Острога Рівненської області, необхідністю облаштування власного життя, неможливістю певний час працевлаштуватись. Додає, що працевлаштуватись вдалося лише в жовтні 2019 року, а у квітні 2020 року був звільнений з роботи, у зв`язку з карантинними обмеженнями, спричиненими коронавірусом Covid-19. Вказує, що 29 квітня 2020 року перебував на обліку як безробітний в Острозькій міськрайонній філії Рівненського обласного центру зайнятості. Звертає увагу, що незважаючи на такі несприятливі життєві обставини, він не припиняв сплачувати аліменти у повному обсязі за рішенням суду, не збільшуючи заборгованості. Після звернення позивача до суду був змушений запозичити кошти для повного погашення боргу. Станом на 02.12.2020 року борг перед позивачем по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 був погашений. Вважає, що суд безпідставно дійшов висновку про неналежне виконання ним обов`язку щодо утримання дитини, не взяв до уваги наведені вище обставини та при відсутності вини з його боку застосував положення ст. 196 СК України. Із наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Щавінський К. С. вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21 травня 2013 року відділом ДРАЦС Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 13).

Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року у цивільній справі №757/4049/19-ц з ОСОБА_2 стягнено аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2027 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 29.01.2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14).

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язується сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості по виконанню виконавчого листа, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 29 січня 2019 року по 31 серпня 2020 року становить 11 862,79 гривень (а.с. 19).

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем сплачувались нерегулярно, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути неустойку за період з 29 січня 2019 року по 31 серпня 2020 року, яка розрахована у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, в сумі 44 140,38 гривень.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Виходячи з того, що аліменти є періодичним платежем, який повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий порядок вирішення питання про стягнення пені використаний у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), і він спростовує доводи апеляційної скарги про неправомірність обрахування розміру пені.

Разом з тим, частиною першою ст.196 СК України імперативно встановлено, що сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментах на дитину, тобто в даному випадку не може перевищувати 11 862,79 грн..

Окрім цього, зважаючи на те, що рішення суду про стягнення аліментів ухвалене 28.02.2020, то період виникнення заборгованості зі сплати аліментів почався з 29.02.2020 наступного дня після винесення рішення, яке набрало законної сили, по 31.08.2020 день, що передує подачі позову до суду. Враховуючи те, що 100 відсотків заборгованості складає 11 862,79 грн., а стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність часткового задоволення місцевим судом позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а у зв`язку з перебуванням на обліку в Острозькій міськрайонній філії Рівненського обласного центру зайнятості з квітня по жовтень 2020 року, то вони апеляційним судом відхиляються. Так, матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з безробітністю та перебуванням на обліку у центрі зайнятості ОСОБА_2 в період з 29.04.2020 по 23.10.2020 було нараховано допомогу в розмірі 2 354,84 грн.. У зазначений період ОСОБА_2 сплатив аліменти в сумі 8 148,76 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, виконаним органом ДВС.

Покликання апелянта на те, що для повного погашення боргу по сплаті аліментів він був змушений позичати кошти в інших осіб, апеляційним судом відхиляються як такі, що не підтверджені жодними доказами, якими могли б бути чи то кредитні договори, чи розписки, чи належним чином здобуті показання свідків.

Заперечення апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо отримання ОСОБА_2 доходів від продажу автомобіля та техніки оцінюються судом критично. Так, з листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 17.09.2020 вих.№31/17-29азел вбачається, що ОСОБА_2 значився власником транспортних засобів: ПГМФ 830400 (2018 року випуску) дата реєстрації 17.01.2019; ВАЗ 21213 (2002 року випуску) дата реєстрації 22.01.2019.

ОСОБА_2 11 грудня 2019 року перереєстрував за договором купівлі-продажу №5641/2019/1817127, транспортний засіб ВАЗ 21213 (2002 року випуску, V1N - НОМЕР_2 ) на нового власника. Вартість відчуження вказаного автомобіля склала 30000 грн., в той час як ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21213 (2002 року випуску, VIN НОМЕР_3 ) згідно звіту про оцінку майна станом на 11.12.2019 становила 87 890 грн.

Тоді ж, 11.12.2019 між ОСОБА_2 та ТОВ «М.В.Л. ГРУП» було укладено договір комісії №6726/19/041388, за умовами якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента вчинити в рахунок Комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_4 ) номерний знак НОМЕР_5 .

На підставі укладеного з власником Договору комісії №6726/19/041388, 11.12.2019 між ТОВ «М.В.Л. ГРУП» та третьою особою було укладено Договір купівлі-продажу ТЗ №6726/19/041388, предметом якого є ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_4 ) номерний знак - НОМЕР_5 . Вартість відчуження цього засобу склала 5000 грн., в той час як ринкова вартість ПГМФ 830400 (2018 року випуску, VIN - НОМЕР_4 ) згідно звіту про оцінку вартість майна станом на 11.12.2019 становила 10 011 грн.

Встановлені обставини підтверджують наявність в ОСОБА_2 матеріальних активів, які дозволяють йому надавати утримання дитині в розмірі, визначеному судом, та спростовують покликання апеляційної скарги.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.