Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/66/2021

Справа № 610/3823/18

25 березня 2021 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.

за участю секретаря судового

засідання Слободкіної Т.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в залі суду м.Дружківка в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-

третя особа: Служба у справах дітей Балаклійської РДА,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дружківського міського суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ясинувата, Ясинуватського міського управління юстиції у Донецькій області, 07 липня 2012 року, актовий запис №96.

Під час шлюбу, у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після народження дитини, поступово відносини сторін почали погіршуватися. Через бездіяльність та байдужість відповідача, виникали конфлікти та сварки у сім`ї, що зрештою і призвело до припинення фактичних сімейних відносин та в червні 2014 року відповідач полишив сім`ю.

Позивачка ОСОБА_1 разом з сином у травні 2015 року переїхала до с.Покровське, Харківської області, Балаклійського району, про що повідомила відповідача, але він до сім`ї так і не приїхав.

Сімейне життя із відповідачем не склалося та 17 травня 2016 року - сторони офіційно розлучились, згідно рішення Балаклійського районного суду Харківської області.

Після припинення шлюбних відносин позивачка не чинила та не чинить перепон відповідачу у спілкуванні з дитиною, проте відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я, інтересами та успіхами сина.

Після розірвання шлюбу, позивачка із дитиною проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач же, як зазначалось раніше, ще до розірвання шлюбу, полишив сім`ю.

Відповідач після припинення шлюбних відносин та фактичного розірвання шлюбу, не приймав жодної участі у вихованні дитини, не цікавився про інтереси сина та його розвитком.

Гроші на утримання сина, відповідач також не надавав, тому у 2016 році позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача.

Відповідно до рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 червня 2016 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову (16.03.2016) і до досягнення дитиною повноліття.

Проте, дане рішення суду, відповідач також не виконує.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від ПАТ «Укрпошта» Харківської дирекції Центр поштового зв`язку №2 від 20.09.2018 №456, за період з 01 вересня 2017 року по 20 вересня 2018 року на ім`я позивачки, поштові перекази, відправником яких є ОСОБА_3 , не надходили.

Тобто, всі фінансові витрати на утримання дитини несе виключно позивачка.

Також, відповідач вихованням та навчанням дитини ніколи не займався, батьківські обов`язки належним чином не виконував, так як він був повністю відсутній у житті дитини.

Відповідач не брав участі у дошкільному розвитку та шкільному навчанні сина. Зокрема, батько не цікавився розвитком та вихованням сина протягом відвідування сином КЗ «Слобожанський дошкільний навчальний заклад» №7 «Колосок».

Позивачка не чинила та не чинить перепон відповідачу у спілкуванні з дитиною, проте відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я, інтересам та успіхами сина. Позивачка після зміни адреси свого проживання та проживання сина, не вчиняла та не вчиняє перепон у спілкування з сином.

Тобто, відповідач вихованням та навчанням дитини ніколи не займався, батьківські обов`язки належним чином не виконував, так як він був повністю відсутній у житті дитини.

Отже, враховуючи вище зазначене, відповідач не приймає участі у вихованні, розвитку, дозвіллі сина та є всі підстави для позбавлення його батьківських прав.

28 грудня 2018 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.24 т.1).

21 березня 2019 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області було замінено третю особу: службу у справах дітей Балаклійського районної державної адміністрації Харківської області на належну третю особу: Балаклійську районну державну адміністрацію Харківської області, як орган опіки та піклування (а.с.56 т.1).

26 квітня 2019 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини, залишено без розгляду. До розгляду залишено позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав (а.с.84 т.1).

08 травня 2019 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області позову заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав передано на розгляд за підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області (а.с.90 т.1).

03 червня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.101 т.1).

26 червня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.111 т.1).

21 листопада 2019 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання представника позивач про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та визначено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції (а.с.144 т.1).

04 грудня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання відповідача про витребування доказів задоволено та витребувано докази по справі (а.с.158 т.1).

13 лютого 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання представника позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та визначено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції (а.с.198 т.1).

23 червня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи було задоволено, та судове засідання було відкладено на 17 серпня 2020 року на 15:00 годину (а.с.227 т.1).

09 листопада 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання представника позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та визначено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції (а.с.20 т.2).

23 листопада 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання представника позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та визначено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції (а.с.30 т.2).

22 січня 2021 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання представника позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та визначено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції (а.с.43 т.2).

02 березня 2021 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання представника позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та визначено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції (а.с.57 т.2).

Відповідач ОСОБА_3 до суду надав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , в якому зазначив наступне.

В провадженні Дружківського міського суду Донецької області знаходиться цивільна справа №610/3823/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

З позовними вимогами ОСОБА_1 він не погоджується у повному обсязі з наступних підстав. Між ним та позивачкою було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитинку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В зв`язку з початком активної фази проведення АТО в районі Донецького аеропорту та виникненням реальної загрози для життя позивачки та їх малолітнього сина ОСОБА_5 , він вжив всіх необхідних заходів для їх евакуації з м.Ясинувата до Білосарайської коси (Запорізька область). У липні 2014 року позивачка разом з малолітнім сином та своїми батьками переїхала до м.Харкова. Незважаючи на те, що позивачка з власної ініціативи припинила із ним будь-які сімейні стосунки, він декілька разів відвідував свого сина ОСОБА_5 у м.Харкові та надавав матеріальну допомогу на його утримання.

В подальшому позивачка неодноразово змінювала адресу свого проживання. На теперішній час фактична адреса проживання його сина ОСОБА_5 йому невідома, що тривалий час позбавляє його законного права на спілкування з сином та участі в його вихованні.

За місцем свого постійного проживання та праці він характеризується лише позитивно, на обліку в наркології та психіатра не перебував, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягався, шкідливих звичок не має. Обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з сином ОСОБА_5 може спричинити йому будь-яку шкоду ніколи не існувало та не існує на теперішній час.

З квітня 2014 року він втратив все своє майно, житло та постійну роботу, що змусило його боротися за виживання за рахунок скудних тимчасових заробітків. Незважаючи на тяжкий фінансовий стан, він відвідував сина ОСОБА_5 у м.Харькові та надавав позивачці фінансову допомогу на його утримання, але вона змінила адресу свого проживання та позбавила його можливості спілкуватися з сином.

Враховуючи, що позивачка тривалий час позбавляє його законного права на вільне спілкування та побачення з його сином - ОСОБА_5 , вважає, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав. (а.с.187 - 191 т.1).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Надав заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, заслухавши учасників справи, ознайомившись із матеріалами справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла дванадцяти років.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Предметом спору у даній справі є позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, шо із змісту рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 17 травня 2016 року про розірвання шлюбу, яке було надано суду як доказ, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2012 року, який в подальшому було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.12-13 т.1).

Відповідно до рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 червня 2016 року, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16.03.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14 т.1).

Частиною 4 ст.82 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно довідки від 27 жовтня 2017 року №9475 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та згідно довідки від 27 жовтня 2017 року №9475 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та малолітній син ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеними особами з м.Ясинувата, де зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , в теперішній час мешкають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 03.08.2018, вбачається що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (син), ОСОБА_7 (сестра), ОСОБА_8 (батько), ОСОБА_9 (мати). Сім`я ОСОБА_1 прибула на територію Балаклійського району в травні 2015 року. Колишній чоловік ОСОБА_3 на територію с.Покровське не приїзжав, не проживав і не проживає. Вихованням дитини не займається, в житті сина участі не приймав (а.с.15, 19 т.1).

Із акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї вбачається, що було проведено обстеження житлово-побутових умов сім`ї, про живає за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що сім`я складається з 5 чоловік: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (син), ОСОБА_7 (сестра), ОСОБА_8 (батько), ОСОБА_9 (мати). Санітарний стан приміщення задовільний, в квартирі газове індивідуальне опалення, є електронергія, вода та водопостачання. В квартирі чисто та світло. ОСОБА_1 працює в Покровський виправній колонії №17, молодший сержант на посаді молодшого інспектора відділу охорони. Вихованням сина ОСОБА_5 займається особисто. Під час перебування на роботі вихованням займається її мати - ОСОБА_9 та сестра ОСОБА_7 . Батько дитини вихованням не займається (а.с.18 т.1).

Отже, судом встановлено, що спільна дитина сторін: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом із матір`ю. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та визнаються відповідачем.

Згідно довідки завідувача Слобожанського ДНЗ №7 від 10 вересня 2018 року №133, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вихованець групи «Капітошка» ІІ молодшої, одержує дошкільну освіту в Комунальному закладі Слобожанському дошкільному навчальному закладі (ясла-садку) №7 «Колосок» з І молодшої групи «Малятко». За час перебування, його батько не відвідував батьківські збори, не цікавився життям сина (а.с.20 т.1).

Із відповіді начальника ЦПЗ №2 від 20 вересня 2018 року №456, вбачається, що за період з 01 вересня 2017 року по 20 вересня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 (ЦПЗ №2 Харківської дирекції ПАТ «Укрпошта») поштові перекази, відправником яких є ОСОБА_3 , не надходили (а.с.21 т.1).

Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї, позивачка ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_5 з листопада 2019 року переїхала до с.Слобожанське, Зміївського району) (а.с.182 т.1).

Відповідно до акту обстеження умов проживання, встановлено, що проведено огляд умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Житло розміщено на 2 поверсі 5 поверхового будинку, складається з 2 кімнат. Умови проживання добрі. В наявності всі необхідні меблі, побутова техніка, холодильник, пральна машина, телевізори, мікрохвильова піч, мультиварка. У дитини своя окрема кімната, обладнана окрема кімната для навчання та відпочинку. За цією адресою постійно мешкають: ОСОБА_12 - вітчим, ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_13 - син. Стосунки в сім`ї доброзичливі, родина проводить разом дозвілля (а.с.230 т.1)

Із відповіді директора «Слобожанського ЗДО №7» від 09.06.2020, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує «Слобожанський ЗДО №7» з 11 квітня 2017 року по 09.06.2020. В зазначений період вихованням та розвитком ОСОБА_5 опікується тільки його матір - ОСОБА_1 . Батьківськи збори та інші заходи організовані «Слобожанським ЗДО №7» відвідувала виключно матір - ОСОБА_1 . А також приводить до закладу та забирає дитину. З ОСОБА_3 , батьком малолітньої дитини, ОСОБА_5 у закладі не знайомі (а.с.231 зв.бік т.1).

Згідно довідки директора гімназії від 26.02.2020 №20, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 1-Б класі Слобожанської гімназії №2 Слобожанської селищної ради. Протягом навчального року батько дитини- ОСОБА_3 не брав участі в батьківських зборах (а.с.63 т.2).

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

При цьому, надані позивачкою ОСОБА_1 акти про встановлення місця проживання матері та дитини, відсутність батька в житті дитини, обізнаності батька про місце знаходження матері та дитини від 13.12.2019, від 28.06.2020, від 27.02.2021, суд не приймає як достатній, достовірний та допустимий доказ, оскільки вказані акти підписані особами, які є близькими родичами позивачки та мешкають разом із нею, може говорить про можливий їх інтерес та викликає сумніви щодо відповідності викладених у них обставин (а.с.181 т.1, 229 т.1, 62 т.2).

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 вказала, що із відповідачем вона має спільну дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У травні 2015 року вона разом з дитиною та її батьками виїхала до Харківської області, Балаклійського району, с.Покровське. Також, вказує, що вона не чинила та не чинить перепон відповідачу у спілкуванні з дитиною, проте відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я, інтересам та успіхами сина. При цьому, після зміни адреси свого проживання та проживання сина, не вчиняла та не вчиняє перепон у спілкування з сином. Тобто, відповідач вихованням та навчанням дитини ніколи не займався, батьківські обов`язки належним чином не виконував, так як він був повністю відсутній у житті дитини. Вихованням та утримання дитини ОСОБА_5 , займається виключно вона.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

При вирішення судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні.

При цьому, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях та є крайньою мірою впливу на батьків.

Як встановлено судом малолітня дитина: ОСОБА_5 , мешкає разом із матір`ю ОСОБА_1 , позивачкою по справі. Проте, дана обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається мати, не свідчить про те, що батько дитини: ОСОБА_3 не бажає брати участі в її утриманні й вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 зазначив, що з квітня 2014 року він втратив все своє майно, житло та постійну роботу, що змусило його боротися за виживання за рахунок скудних тимчасових заробітків, оскільки на той час він мешкав у м.Ясинувата, де проводилась активна фаза АТО в Донецькій та Луганській областях. У липні 2014 року позивачка разом з малолітнім сином та своїми батьками переїхала до м.Харкова.

Незважаючи на тяжкий фінансовий стан, він відвідував сина ОСОБА_5 у м.Харькові та надавав позивачці фінансову допомогу на його утримання, але вона змінила адресу свого проживання та позбавила його можливості спілкуватися з сином.

Дані твердження відповідача ОСОБА_3 щодо відвідування ним у 2014 році сина ОСОБА_5 та надання матеріальної допомоги у цей період визнаються та неоспорюються позивачкою ОСОБА_1 , про що було нею вказано у судовому засіданні.

Згідно довідки від 01.12.2014 №1426/16015 про взяття на облік, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою з м.Ясинувата, де зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на час складання довідки мешкав за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.192 т.1).

В подальшому відповідач ОСОБА_3 мешкав за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01 жовтня 2017 року (а.с.193 т.1).

Між тим, на виконання ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 04 грудня 2019 року, головою правління ПрАТ «НКМЗ», була надана відомість про відрахування коштів з заробітної плати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою вбачається, що ОСОБА_3 , працював на ПАТ «НКМЗ» у період з 2017 року по 2019 рік. У вказаний період за постановою державного виконавця від 12.09.2018 ВП №57142892 виданою за виконавчим документом №610/1249/16-ц від 22.06.2016 в рахунок сплати аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_1 було перераховано: листопад 2018 року - 2556,46 грн.; грудень 2018 року - 4590,01 грн.; січень 2019 року - 3904,92 грн.; лютий 2019 року - 4264,98 грн.; березень 2019 року - 9478,63 грн.; квітень 2019 року - 4985,07 грн.; травень 2019 року - 2947,45 грн. Звільнений з підприємства 21.05.2019 (а.с.161-162 т.1).

Водночас, згідно довідки про доходи від 29 жовтня 2020 №10, встановлено, що відповідач працює ТОВ «НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС», на посаді водія автотранспортних засобів з січня 2020 по вересень 2020. У вказаний період в рахунок сплати аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_1 було перераховано: січень 2020 року - 1834,53 грн.; лютий 2020 року - 2538,11 грн.; березень 2020 року - 1386,33 грн.; квітень 2020 року - 1916,63 грн.; травень 2020 року - 1964,40 грн.; червень 2020 року - 1964, 48 грн.; липень 2020 року - 1876,63 грн.; серпень 2020 року - 3556,84 грн.; вересень 2020 року - 1174,26 грн. (а.с.46 т.2)

Таким чином, вищевказаною відомістю та довідкою про доходи спростовуються твердження позивачки, що відповідач взагалі не надавав матеріальної допомоги та спільна дитина повністю знаходиться на її утриманні.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 у своєму позові зазначає про те, що відповідач ОСОБА_3 не займається вихованням їх спільної дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток.

Однак, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 зазначив, що у 2015 році він приїзжав за останнім місцем мешкання його колишньої дружини ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_5 у м.Харькові, де він їх відвідував у 2014 році, проте йому стало відомо, що вони переїхали та про інше місце мешкання його не повідомила, на телефонні дзвінки не відповідала.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що зміна місця проживання була зумовлена життєвими обставинами.

Таким чином, на думку суду, те що відповідач ОСОБА_3 не займався вихованням дитини, сталося поза волею та без винної поведінки відповідача, який не мав можливості спілкуватися з сином, через неодноразову зміну місця проживання позивачкою ОСОБА_1 разом з сином та неповідомлення про це батька дитини.

Поряд з цим, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача ОСОБА_3 народилась інша дитина: ОСОБА_15 (а.с.48 т.2). 13 березня 2020 року відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_16 (а.с.47 т.2). Отже, не зважаючи на наявність нової родини та дитини, відповідач бажає та всіляко намагається приймати активну участь у вихованні свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак позивачкою з даного приводу чинить перешкоди. В зв`язку з чим, відповідач був вимушений звернутися до суду із позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо від неї. На даний час справа розглядається Зміївським районним судом Харківської області.

В частині наявності про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо від неї, з якою до суду звернувся ОСОБА_3 , позивачка дані обставини не оспорює та визнає.

Між тим, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 , відповідно до якої він відмовляється від батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.74 т.1).

Однак, суд вважає, що дана заява не є переконливим доказом нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками відносно сина ОСОБА_5 . Оскільки в даному випадку суд повинен враховувати найкращі інтереси дитини, а саме щодо приймання участі батька у його вихованні, а також не розривність родинних зв`язків між батьком та дитиною. При цьому, на теперішній час поведінка відповідача ОСОБА_3 свідчить про наявність бажання приймати активну участь у вихованні дитини, що підтверджується встановленими обставинами у справі.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

В матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області, в якому зазначено вони вважаєють недоцільним позбавляти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.81-82 т.1).

Суд, вважає даний висновок органу опіки та піклування таким, який відповідає встановленим обставинам справи та приймає його до уваги.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, з якого вбачається, що вони вважають доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16-17 т.2).

Суд, не може погодиться із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки він не достатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини та не узгоджується із встановленим обставинами справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, на підставі наведеного, суд оцінивши докази у справи у їх сукупності, вважає, що надані позивачкою докази на обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав, не доводять факту ухилення відповідачем ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню їх спільної дитини.

При цьому, судом встановлено, що батько дитини ОСОБА_3 має бажання спілкуватись і брати участь в вихованні свого сина ОСОБА_5 , сплачував аліменти на його утримання.

Відтак, суд приходить до висновку що позивачці необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Керуючись ст.ст.2,3,10-12,13,81,89, 247, 263-265, 273, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 25 березня 2021 року.

Повний текст рішення суду складено 05 квітня 2021 року.

Суддя: В.О. Лебеженко