Копія

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2021 року Справа № 2-1560/10
Номер провадження4-с/608/1/2021
Чортківський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Запорожець Л. М.
при секретарі Фаштиковській М.І.
за участю скаржника ОСОБА_1
представника скаржника адвоката Вітіва В.А.
приватного виконавця Снігура О.Ю.
його представника адвоката Каліннікова М.О.
третьої особи на стороні скаржника ОСОБА_2
представника третьої особи на стороні скаржника адвоката Кукурудзи Р.Є.,
13.10.2020 року скаржник ОСОБА_1 подав суду пояснення, в яких посилається на необхідність при вирішенні скарги керуватись вимогами норм ст.ст. 12, 78-1, 79-1, 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.
Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні скаржника ОСОБА_1 , на підставі його клопотання - ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 53 Цивільного процесуального кодексу України.
06 лютого 2020 року приватний виконавець Снігур О.Ю. подав письмове заперечення на скаргу та в судовому засіданні 01 квітня 2021 року додаткові заперечення на скаргу. Просить відмовити скаржнику в поновленні строків на звернення до суду із скаргою. Відмовити в задоволення скарги в повному обсязі.
01 квітня 2021 року в судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Вітів В.А. скаргу підтримали в повному обсязі, просили її задоволити.
Третя особа на стороні скаржника ОСОБА_2 та його представник адвокат Кукурудза Р.Є. скаргу підтримують, просять задоволити.
Приватний виконавець Снігур О.Ю. та його представник адвокат Калінніков М.О. в судовому засіданні заперечують проти задоволення скарги, просять відмовити в поновленні строку оскарження та в задоволенні скарги за недоведеністю.
Суд, вислухавши скаржника, його представника, третю особу на стороні скаржника, його представника, приватного виконавця та його представника, повно та всебічно дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що скаргу слід задоволити частково, в частині поновлення строку звернення до суду із скаргою, а в іншій частині відмовити в повному обсязі з таких підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.
Згідно вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Судом встановлено, що 07.12.2010 Чортківським районним судом Тернопільської області винесено рішення у справі № 2-1560/10 , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 722 148 (сімсот двадцять дві тисячі сто сорок вісім) грн 70 коп. боргу, що еквівалентно 91 000 (дев`яносто одній тисячі) доларів США та 120 (сто двадцять) гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
В грудні 2010 року Чортківським районним судом Тернопільської області на виконання вказаного рішення видано відповідний виконавчий лист з яким відповідно ОСОБА_3 звернувся до державної виконавчої служби Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області та було відкрито виконавче провадження.
29.02.2016 року виконавчий лист було повернуто ОСОБА_3 без виконання, оскільки державним виконавцем майна у боржника ОСОБА_4 , на яке можна було б звернути стягнення боргу, не було виявлено.
У вересні 2019 року стягувач ОСОБА_3 звернувся до Чортківського районного суду Тернопільської області із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 12.09.2019 року поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-1560/10.
В подальшому ОСОБА_3 подано заяву про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця Снігура Олега Юрійовича, на підставі якої винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60406611 від 24.10.2019 року.
25.11.2019 року приватним виконавцем Снігором О.Ю., відповідно до ст. ст. 20, 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для визначення вартості описаного майна.
Вказана обставина стверджує той факт, що скаржнику ОСОБА_1 було відомо про відкриття виконавчого провадження та він мав можливість, у випадку не отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження, звернутись до приватного виконавця з вимогою про надання такої копії та вказане підтверджує про те, що скаржнику було відомо про вчиненні приватним виконавцем дії відносно земельної ділянки.
Відповідно до ст. 413 ЦК України вбачається, що власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій).
Таке право виникає на підставі договору або заповіту, а відповідно на підставі договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій ) від 24.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Пивоваром В.А., у ОСОБА_2 виникло лише право користування земельною ділянкою для забудови, що є лише одним із видів речових прав на чуже майно, що чітко визначено у ст. 395 ЦК України, згідно якої видами речових прав на чуже майно» є : право володіння; право користування (сервітут); -право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); - право забудови земельної ділянки (суперфіцій).
Таким чином, вжиті приватним виконавцем Снігуром О.Ю. виконавчі дії щодо проведення опису, та подальшої реалізації земельної ділянки, кошти від реалізації якої пішли на погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , жодним чином не порушили права та інтереси сторін виконавчого провадження, тим більше не вплинули на права та обов`язки ОСОБА_2 , як забудовника у зв`язку із зміною власника земельної ділянки .
Дана позиція чітко визначена у ст. 414 ЦК України, згідно якої вбачається, що власник земельної ділянки, наданої для забудови, має право на одержання плати за користування нею. Якщо на земельній ділянці збудовані промислові об`єкти, договором може бути передбачено право власника земельної ділянки на одержання частки від доходу землекористувача. Власник земельної ділянки має право володіти, користуватися нею в обсязі, встановленому договором із землекористувачем. Перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не впливає на обсяг права власника будівлі (споруди) щодо користування земельною ділянкою.
Вищевказане передбачено також в п.п. 3. 4 договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 24.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Пивоваром В.А.
Відповідно до ст. 415 ЦК України та договору суперфіції від 24.12.2010 року, землекористувач ОСОБА_2 має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором.
Аналогічні позиції визначені в ст. 102-1 Земельного кодексу України, відповідно до якої передбачено, що підстави набуття і зміст права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови є: Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб.
З огляду на викладене суд вважає, що приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Снігур О.Ю. діяв відповідно до закону та в межах повноважень приватного виконавця і права скаржника, третьої особи на стороні скаржника, в тому числі права стягувача у виконавчому провадженні та третіх осіб, не було порушено.
Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, якою передбачено, що кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження, було відкрито провадження у скарзі, оскільки з поданих скаржником письмових доказів не можливо було встановити, чи є скаржник особою, яка має право подати таку скаргу до слідчого судді та з метою надання скаржнику права доступу до правосуддя.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертає увагу суду на те, що рівень доступу, наданий національним законодавством має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Таким чином, суд вважає за необхідне поновити скаржнику строк звернення до суду із вищевказаною скаргою.
Відповідно ч.1 ст.5 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно вимог ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вбачається, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Подання до суду скарг щодо виконання рішення суду не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу звертаючись до суду з різних підстав на дії приватного виконавця, яким відкрито виконавче провадження, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Так, скаржником в судовому засіданні не доведено належними та допустимим доказами неправомірність дій приватного виконавця Снігура О.Ю.
Однак, в судовому засіданні встановлено той факт, і вказане підтвердив в судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 , що вказані шість зблокованих будинків йому не належать, а їх власниками є інші особи.
Відповідно до постанови №6 від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, Законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.
Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, потрібно розглядати, як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, в якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», комюніке Секретаря Суду від 07.05.2002 року; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року).
У рішенні Європейського Суду від 18.05.2004 року у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване Європейською Конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатись невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігура Олега Юрійовича відповідають вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики ЄСПЛ, Закону України «Про виконавче провадження»,Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та спрямовані на виконання рішення суду, а тому скарга до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 129 -1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст ст. 447, 449, 450, 451 ЦПК України, суд -
Скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.
Ухвалу може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду через Чортківський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.
Повний текст ухвали складено 06.04.2021 року.
Суддя/підпис/
Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 2-1560/10
Ухвала набрала законної сили " " ________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію ухвали видано " " _________________ року.

Секретар: