Справа № 715/1081/20
Провадження № 2/715/15/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.,

секретар судового засідання Ткач О.М.

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Леся Миколаївна про визнання договорів дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2017 року між нею та її дочкою ОСОБА_4 укладено договори дарування 9/14 частки житлового будинку АДРЕСА_1 реєстровий номер договору 541 та 9/14 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0030, яка знаходиться в с. Стерче Глибоцького району Чернівецької області реєстровий номер договору 543. Посилалася на те, що укладені договори не відповідали її внутрішній волі щодо правової природи правочину. Зокрема, зазначала, що вона мала на меті укласти договір довічного утримання, оскільки в силу похилого віку та за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги і догляду.

Також вказувала на те, що на початку квітня 2017 року в силу похилого віку її стан здоров`я та самопочуття суттєво погіршилися, вона частково втратила зір, тривалий час хворіла різними тяжкими і хронічними захворюваннями, у зв`язку з чим неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в Глибоцькій ЦРЛ з приводу хвороби серця та зору. Зазначала, що вказані захворювання у своїй сукупності не дають їй можливості у повній мірі своєчасно та повно усвідомлювати вчинювані нею окремі дії.

Вказувала, що відповідачка деякий час після укладення договорів здійснювала догляд за нею, однак, в подальшому виїхала за кордон і припинила приймати будь - яку участь у її матеріальному забезпеченні, не цікавиться її здоров`ям та повідомила, що наміру брати участь у її утриманні та догляді вона не має.

Зазначаючи, що оспорювані нею договори порушують її права, оскільки в силу похилого віку і стану здоров`я, укладаючи їх мала на меті відчуження частини будинку, яке є єдиним її житлом та частини земельної ділянки на користь відповідачки лише за умови довічного утримання нею.

Просила суд, ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування 9/14 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 22 травня 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 541. Визнати недійсним договір дарування 9/14 часток земельної ділянки площею 0,2478 га (кадастровий номер :01:002:0030), укладений 22 травня 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 543. Застосувати наслідки недійсності договорів дарування від 22 травня 2017 року, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 9/14 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , та 9/14 часток земельної ділянки загальною площею 0,2478 га. (кадастровий номер :01:002:0030), що розташовані в с. Стерче, Глибоцького району, Чернівецької області.

24 червня 2020 року представник відповідачки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, посилалася на те, що ОСОБА_4 перебувала певний час за кордоном в Республіці Литва де проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 2015 році вона повернулася в Україну, будучи вагітною, мати повідомила її, що подарує частку житлового будинку та земельну ділянку. Вказувала на те, що будучи в Україні вона почала проводити капітальний ремонт житлового будинку, щоб привести його в хороший стан. Згодом приїхав ОСОБА_6 , вона народила дитину. Оскільки ОСОБА_6 постійно працював в Англії, згодом в Литві він не мав можливості переїхати в Україну на постійне місце проживання, тому вони були змушені переїхати в Литву. Після від`їзду відповідачки з дитиною від другого шлюбу за кордон до другого чоловіка, остання залишала проживати в матір`ю свого сина від першого шлюбу - ОСОБА_8 , який мав закінчувати 9-й клас, який допомагав бабусі. Окрім того вона залишила доручення на сестру ОСОБА_9 , яка від її імені знімала гроші, що остання присилала, ходила на пошту щоб оплатити витрати за світло, купувала два рази на тиждень продукти для матері, ліки які приносила або особисто або передавала донькою. Проте в подальшому (а саме 2020 рік) позивачка від цієї допомоги відмовилась та казала, що їй нічого не треба. Окрім того, зазначила, що під час укладення даних договорів нотаріусом перевірялася дієздатність сторін. Вказує, що причиною подання позову стало погіршення стосунків між сторонами через те, що під час її перебування за кордоном, без її відома та дозволу, сільрадою було зареєстровано її брата - ОСОБА_10 . Тому просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

15 липня 2020 року третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М. направила до суду пояснення по даній справі, в яких вказала, що вона на виконання вимог законодавства, перевірила дієздатність сторін договорів дарування частки земельної ділянки від 22 травня 2017 року та договору дарування частки житлового будинку від 22 травня 2017 року - ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , шляхом особистого спілкування з кожним, було роз`яснено можливість сприйняття та усвідомлення сторонами суті цих правочинів, можливість особистого підписання сторонами даних договорів, роз`яснено їх умови, правові наслідки для сторін та з`ясовано чи розуміють вони суть договорів, які збираються підписати. Жодна зі сторін будь яких заперечень, зауважень чи застережень не висловлювала та документів про наявність фізичних вад чи хвороб, що перешкоджають особистому підписанню договорів не надавали, видимі вади здоров`я були відсутні. Враховуючи вище викладене, просила суд відмовити у задоволені позову.

15 липня 2020 року представник відповідачки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 подала до суду заяву про призначення комплексної судово-медичної експертизи за участі офтальмолога.

15 липня 2020 року судом задоволено клопотання представника відповідачки, призначено у справі комплексну судово - медичну експертизу за участі офтальмолога у цивільній справі №715/1081/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М про визнання недійсним договору дарування частки житлового будинку та договору дарування частки земельної ділянки. Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи.

27 січня 2021 року судом поновлено провадження у даній справі.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засідання повністю підтримали вимоги викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в її відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність.

Позивачка ОСОБА_1 допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що вона домовлялася з донькою ОСОБА_4 , що вони укладуть договір догляду, донька буде доглядати за нею та сестрою - близнючкою, яка є інвалідом дитинства, допомагати по господарстві. Однак ОСОБА_4 виїхала за кордон, після чого перестала допомагати, за всі комунальні послуги вона платить за власні кошти. Внук, син ОСОБА_4 , проживав з нею, однак мало чим допомагав, а після того як пішов вчитися в навчальний заклад, переїхав жити в смт. Глибока. Також вказувала, що газети вона не читає, а виписує їх щоб розпалювати піч. Ремонти, які робила ОСОБА_4 були не якісні, до того ж, заміну вікон в будинку, ремонт у ванній вона робила за власний кошт. Також пояснювала, що при укладенні договорів вона була присутня, однак не читала їх, оскільки не бачила та не розуміла, який саме договір вона укладає, була переконана, що то договір довічного утримання.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що у її бабусі ОСОБА_1 є десять дітей, вона всім щось залишила, тому всі знали, що будинок повинен дістатися ОСОБА_4 , яка зробила ремонти у даному будинку за свої кошти. Вказувала на те, що коли укладалися договори дарування ОСОБА_1 була у ясному розумі, могла читати, дивилася телевізор. Згодом ОСОБА_4 виїхала за кордон разом із дитиною та чоловіком.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_1 у зв`язку із похилим віком та проблемами із здоров`ям, останні 3-4 роки просить її допомагати по господарстві, дрова поколоти, почистити сад.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона разом із ОСОБА_1 працювали у колгоспі. Останнім часом, ОСОБА_1 дзвонила до неї, просила допомогти в приготуванні їжі. Коли вона була вдома у ОСОБА_1 продукти були, вона готувала їй.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_4 повернулася за кордону в 2015 році, ОСОБА_1 заставила її зробити ремонти в будинку та відмовитися від частки у земельній ділянці на користь сестри ( ОСОБА_17 ). В замін мати обіцяла подарувати їй частину будинку. Окрім цього ОСОБА_4 в 2010 році поміняла вікна в будинку за власний рахунок. Вказував на те, що у 2017 році ОСОБА_1 під час укладення договорів була в ясному розумі, могла читати та розуміти зміст укладених договорів. З 2015 по 2017 роки ОСОБА_4 працювала по господарстві, допомагала у всьому мамі. Після того, як поїхала за кордон висилала кошти до 07 березня 2020 року, оскільки після цієї дати ОСОБА_1 відмовилися брати гроші від ОСОБА_4 . Конфлікт виник у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 приписала у будинку без відома ОСОБА_4 брата ОСОБА_18 . Також вказувала на те, що між ними була домовленість, що ОСОБА_4 має доглядати маму і хвору сестру.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що він та його мати ОСОБА_4 жили разом з ОСОБА_1 , мати доглядала за господарством та робила ремонти. Гроші на ремонти давав тато. Він перестав проживати разом з ОСОБА_1 з осені 2020 року оскільки вона його вигнала з будинку. ОСОБА_1 виписувала газети, читала їх в окулярах, сама могла готувати собі їсти.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_4 приїхала за кордону приблизно років п`ять назад, добудовувала приміщення в будинку, працювала бригада, яку вона найняла. Окрім того він допомагав робити ремонти в будинку. Крім того, пояснив, що догляд за мамою мала здійснювати ОСОБА_4 , якій залишився будинок.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що після того, як ОСОБА_4 приїхала за кордону, ОСОБА_1 уклала договір, казала, що ОСОБА_4 повинна доглядати за нею та сестрою. ОСОБА_1 читала газети в окулярах, в неї були проблеми з одним оком, проте на інше вона бачила.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що ОСОБА_1 казала, що будинок повинен дістатися ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступного.

Судом в становлено, що ОСОБА_1 на підставі рішень Глибоцького районного суду Чернівецької області (справа №2-922/09 від 02 грудня 2009 року та справа №715/2313/16 від 22 грудня 2016 року) на праві приватної спільної часткової власності належало 9/14 (дев`ять чотирнадцятих) часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 80,10 кв. м., у тому числі житловою - 28,10 кв.м., а також право на 9/14 (дев`ять чотирнадцятих) часток присадибної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,2478 га (кадастровий номер :01:002:0030 ), яка розташована за вищевказаною адресою.

22 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір дарування 9/14 частки житлового будинку АДРЕСА_1 реєстровий номер договору 541 та договір дарування 9/14 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0030, яка знаходиться в с. Стерче Глибоцького району Чернівецької області реєстровий номер договору 543, які були посвідченні приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Л.М.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 з 2017 року постійно проживає з чоловіком та неповнолітньою дитиною у Литві, що визнається учасниками процесу.

Позивачка ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_5 , що є інвалідом дитинства, проживають разом у спірному будинку. При чому остання є власником 5/14 його часток.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Такими обставинами є: вік позивачки, її стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачкою проживання в спірному житловому будинку після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивачки, її стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачкою проживати в спірному житловому будинку після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №715/856/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка на час укладення угод мала повних 72 роки, хворіла на ішемічну хворобу серця, дифузорний кардіосклероз; постійну фібриляцію передсердець, тахісистолічну форму; серцеву недостатність ІІ А ст. ФК (функційний клас) ІІІ; ангіономію сітківки; ЦАДЕ ІІ вестибуло - атактичний синдром, а отже, як особа похилого віку, що мала ряд захворювань вона потребувала стороннього догляду та допомоги, що встановлено і під час розгляду справи.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що між нею та ОСОБА_4 була досягнута домовленість про те, що вона візьме на себе цей обов`язок, за що ОСОБА_1 подарує ОСОБА_4 9/14 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 9/14 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0030, яка знаходиться в с. Стерче Глибоцького району Чернівецької області. Тому підписуючи у нотаріуса договір вона не читала його, вважаючи що укладає договір з умовою догляду.

Сама відповідачка в судовому засіданні не приймала участі та пояснень щодо відсутності такої домовленості не надала.

Письмові пояснення надані її представником ОСОБА_3 у вигляді відзиву на позов та показів в судовому засіданні зводяться до аналізу змісту нотаріального посвідченого договору дарування та напряму такої домовленості не спростовують.

Нотаріус, яка посвідчувала угоду, в своїх письмових поясненнях вказувала, що роз`яснювала сторонам усі наслідки укладення такої угоди, жодних заперечень під час підписання не було.

Разом з тим, встановлено, що після укладення угод ОСОБА_1 продовжує проживати у житловому будинку, який є її єдиним житлом.

ОСОБА_1 за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодилася на передачу частки житлового будинку, який є його єдиним житлом та у якій вона продовжує проживати після укладення договору дарування, у власність відповідачки лише за умови довічного утримання, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачкою.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки, діти позивачки ОСОБА_5 , ОСОБА_9 вказували на те, що доглядати за пристарілою мамою мала здійснювати саме відповідачка і їй має залишитися хата, що свідчить про те, що позивачка мала певні сподівання на те, що відчужуючи будинок на користь своєї молодшої доньки, вона отримає довічний догляд за нею.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення позивачки не було спрямоване на добровільне та безоплатне відчуження належного їй майна на користь обдарованої ОСОБА_4 .

Встановлені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку статті 229 ЦК України, оскільки порушене право, відповідно до вимог ст.16 ЦК України, може бути відновлене судом шляхом визнання угоди недійсною лише з однієї, з передбачених законом підстав.

Відповідно до ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно висновку експерта №125 від 24 грудня 2020 року, комісія експертів не вбачає наявність факторів, які б заперечували можливість читання ОСОБА_1 друкованого тексту з розміру літер «12» в під експертний період (22 травня 2017 року). Разом з тим, на думку суду, вказані обставини не спростовують висновків суду про те, що позивачка помилялася в самі природі укладеного нею договору, адже підставою для задоволення позовних вимог являється не хвороба ОСОБА_1 пов`язана із захворюванням органів зору, що унеможливлює читання, а не правильне розуміння ОСОБА_1 правової природи правочину, що ввело її в оману та унеможливило захист та реалізації її прав в спосіб, який вона передбачала під час укладення договору дарування.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що її довірителькою було проведено ремонт у будинку позивачки, оскільки проведення таких робіт не свідчать про намір позивачки укласти саме договір дарування. При чому ремонтні роботи проводилися до укладення оспорюваних договорів.

Одночасно підлягає задоволенню і вимога про застосування наслідків недійсності угоди, адже реституція відповідно до правил ст. 216 ЦК підлягає застосуванню судом за вимогою однієї з сторін оспорюваної угоди. Причому реституція має бути проведене саме шляхом передачі у власність позивачки ОСОБА_1 та скасуванням державної реєстрації права власності відповідачки, оскільки відповідно до частини другої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст. 37 цього закону, до Державного реєстру вноситься запис про скасування держаної реєстрації прав.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 18, 76, 78, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-282,289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу Тимофтій Леся Миколаївна про визнання договорів дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 9/14 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу 22 травня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 541.

Визнати недійсним договір дарування 9/14 частки земельної ділянки площею 0,2478 га, кадастровий номер :01:002:0030, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу 22 травня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 543.

Застосувати наслідки недійсності угод та передати у власність ОСОБА_1 відчужену за недійсним договором 9/14 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 9/14 частки земельної ділянки площею 0,2478 га, кадастровий номер :01:002:0030, скасувавши реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 9/14 частки житлового будинку, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 та 9/14 частки земельної ділянки площею 0,2478 га, кадастровий номер :01:002:0030 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05 квітня 2021 року.

Суддя: