Справа № 346/595/19
Провадження № 22-ц/4808/18/21
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Єлісевич О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області Стефанця Василя Михайловича на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Веселова В.М., ухвалене 14 липня 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, в справі за позовом першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, шляхом визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року перший заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся в суд з позовом до Нижньовербізької сільської ради ОТГ (в подальшому назва змінена на Нижньовербізька сільська рада) та ОСОБА_1 , в якому просив скасувати рішення Нижньовербізької сільської ради № 819-19/2008 від 26 грудня 2008 року «Про затвердження технічної документації зі складанням державного акту на право власності на землю»; визнати недійсними видані ОСОБА_1 державні акти на право власності на земельну ділянку від 18 травня 2009 року: серії ЯЖ № 856537 на земельну ділянку площею 0,0710 га, (кадастровий номер :02:001:0058), серії ЯЖ № 856538 на земельну ділянку площею 0,6859 га, (кадастровий номер :01:001:0334), серії ЯЖ № 856539 на земельну ділянку площею 0,5185 га, (кадастровий номер :01:001:0333), серії ЯЖ № 856540 на земельну ділянку площею 0,3700 га, (кадастровий номер :01:001:0332), серії ЯЖ № 856541 на земельну ділянку площею 0,2564 га, (кадастровий номер :01:001:0331); зобов`язати ОСОБА_1 повернути вказані земельні ділянки з чужого незаконного володіння у землі запасу Нижньовербізької сільської ради ОТГ.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, щорішенням Нижньовербізької сільської ради №819-19/2008 від 26 грудня 2008 року затверджено технічну документацію по виготовленню державного акту на право власності на земельні ділянки в с. Нижній Вербіж та передано у власність ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 1,9018 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього рішення 18 травня 2009 року видано державні акти: серії ЯЖ №856537, серії ЯЖ №856538, серії ЯЖ №856539, серії ЯЖ №856540, серії ЯЖ №856541. Рішення ради прийнято на підставі підробленого документа - довідки №582 від 02 червня 2008 року землевпорядника ОСОБА_2 про її користування цими ділянками, що встановлено вироком Коломийського міськрайонного суду від 24 червня 2016 року. А отже спірні земельні ділянки вибули з володіння Нижньовербізької сільської ради поза волею останньої. Посилаючись на вказані обставини та встановлення у 2016 році факту підроблення посадовими особами сільської ради документу, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури просив поновити строк позовної давності та задовольнити позов.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що державні акти на право власності на спірні земельні ділянки ОСОБА_1 отримала 18 травня 2009 року, з того часу 11 років володіє, користується та розпоряджається такими ділянками. Прокурор звернувся до суду із позовом лише у лютому 2019 року пропустивши позовну давність. Натомість відповідач заявила про застосування наслідків її спливу. При цьому суд вважав, що позов є обґрунтованим.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Івано-Франківської області посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про пропуск прокурором позовної давності. Разом з тим не врахував, що підставою звернення із цим позовом послужила не наявність чи незаконність рішення сільської ради, на підставі якого ОСОБА_1 отримала у власність земельні ділянки, а встановлення факту підробленого документа, що слугував підставою прийняття сільською радою такого рішення. І лише підтвердження в судовому порядку вини особи у вчиненні злочину, передбаченого статтею 366 КК України, дає підстави стверджувати про доведеність кримінально-караного діяння та його негативного наслідку протиправного вилучення земельних ділянок з комунальної власності і передачу їх відповідачу. Тому з часу постановлення Коломийським міськрайонним судом вироку відносно ОСОБА_2 прокуратурі стало відомо про порушення інтересів держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що початок перебігу позовної давності у правовідносинах, що регулюються статтею 388 ЦК України обчислюється з моменту, коли майно вибуло з володіння власника. Державні акти на право власності на земельні ділянки вона отримала 18 травня 2009 року і протягом 11 років відкрито володіє, користується і розпоряджається ними. Витребування у неї земельних ділянок через 11 років є порушенням її законних прав та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Також вказує, що у встановленому порядку звернулась до сільської ради щодо передачі їй земельної ділянки.Земельний кодекс України дозволяв і дозволяє отримувати земельну ділянку в приватну власність особі, яка не являється її користувачем. Вирок суду про підроблення землевпорядником довідок про користування земельними ділянками не може бути підставою для скасування рішення про приватизацію земельних ділянок.

Крім того, вважає, що у прокурора відсутні підстави для звернення до суду із даним позовом.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

В засіданні апеляційного суду представник Івано-Франківської обласної прокуратури Верешко М.І. доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник Нижньовербізької сільської ради та ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явились будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Сільським головою подано клопотання про розгляд справи без участі представника сілької ради. Івасюк Р.М. надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на неможливість з`явитися в судове засідання по стану здоров`я. З долученої при цьому довідки №521 від 31 березня 2021 року вбачається, що така 31 березня 2021 року знаходилась на прийомі в лікаря з приводу гіпертонічної хвороби І, ст. 1, ризик 2 (помірний). Разом з тим в довідці не зазначено ні про перебування відповідачки на амбулаторному лікуванні, ні будь-які рекомендації у зв`язку із захворюванням.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На думку суду, подібна практика як подання численних заяв про відкладення розгляду справи, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, порушує права інших учасників судового процесу, суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.

Окрім того, згідно положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

З огляду на вищенаведене, враховуючи неодноразові відкладення розгляду справи, в тому числі у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 та за її клопотаннями, надання нею пояснень у судовому засіданні 02 листопада 2020 року, закінчення процесуального строку розгляду справи (з врахуванням продовження згідно закону), належне повідомлення учасників справи про час, день та місце розгляду справи колегія суддів не вбачає перешкод розглядові справи у відсутності осіб, які не з`явились.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Івано-Франківської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Нижньовербізької сільської ради Коломийського району №819-19/2008 від 26 грудня 2008 року затверджено технічну документацію по виготовленню Державного акту на право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 загальною площею 1,9018 га в с. Нижній Вербіж. Вирішено передати їй у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (сінокіс) загальною площею 1,9018 га, в тому числі: ділянка № НОМЕР_1 0,0710 га, ділянка № НОМЕР_2 0,5185 га, ділянка № НОМЕР_3 0,2564 га, ділянка № 4 0,6859 га, ділянка № 5 0,3700 га (а.с.22 т.1).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 18 травня 2009 року видано державні акти на право власності на земельну ділянку: серії ЯЖ № 856537 на земельну ділянку площею 0,0710 га, (кадастровий номер :02:001:0058), серії ЯЖ № 856538 на земельну ділянку площею 0,6859 га, (кадастровий номер :01:001:0334), серії ЯЖ № 856539 на земельну ділянку площею 0,5185 га, (кадастровий номер :01:001:0333), серії ЯЖ № 856540 на земельну ділянку площею 0,3700 га, (кадастровий номер :01:001:0332), серії ЯЖ № 856541 на земельну ділянку площею 0,2564 га, (кадастровий номер :01:001:0331).

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 24 червня 2016 року визнано винуватим ОСОБА_2 за статтями 364 частиною 2, 366 частиною 2 КК України та призначено відповідне покарання (а.с.17-21 т.1). При цьому судом встановлено, що землевпорядник Нижньовербізької сільської ради Ткачук В.Ю., в тому числі, отримавши рішення сесії №633-16/2008 від 22 травня 2008 року про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на землю, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, в інтересах третіх осіб, підготував та дав на підпис сільському голові офіційний документ - завідомо неправдиву довідку №582 від 02 червня 2008 року про те, що « ОСОБА_1 в селі Нижній Вербіж користується земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства з 2001 року по даний час», що не відповідало дійсності. Сільський голова с. Нижній Вербіж, не пересвідчившись у достовірності такої довідки підписала та скріпила її відтиском печатки сільської ради та винесла на затвердження сесії ради. Рішенням Нижньовербізької сільської ради №819-19/2008 від 26 грудня 2008 року затверджено технічну документацію по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 , загальною площею 1,9018 га в с. Нижній Вербіж, що в подальшому стало підставою для незаконного виготовлення державних актів на право власності на землю: серії ЯЖ №856537, серії ЯЖ №856538, серії ЯЖ №856539, серії ЯЖ №856540, серії ЯЖ №856541.

Посилаючись на те, що при розгляді кримінального провадження № 0000213 про вчинення землевпорядником Нижньовербізької сільської ради ОСОБА_2 злочинів, передбачених статтями 364 частиною 2, 366 частиною 2 КК України, встановлено порушення чинного законодавства щодо передачі у власність ОСОБА_1 спірних земельних ділянок та незаконість видачі їй державних актів, перший заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся у лютому 2016 року до суду з даним позовом.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини п`ятої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Частиною першою статті 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

За приписами статті 116 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частини перша та друга статті 118 ЗК України).

Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами четвертою-шостою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановивши, що оскаржуваним рішенням сільської ради ОСОБА_1 на підставі статті 116 ЗК України було безоплатно передано у власність спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,9018 га, та враховуючи, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 24 червня 2016 року доведено незаконні дії землевпорядника сільської ради щодо виготовлення завідомо недостовірної довідки про користування нею цією ділянкою, суд першої інстанції дійшов правильного переконання про обґрунтованість позову.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 подала заяву про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Розглядаючи даний спір суд дійшов висновку про те, що початком перебігу позовної давності у цій справі є 18 травня 2009 року, тобто день отримання відповідачкою державних актів на право власності на земельні ділянки. Тому, звернувшись до суду з позовом у лютому 2019 року перший заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури пропустив позовну давність.

Із таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

В силу частин четвертої та п`ятої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, зважаючи на її обставини, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суд має встановити, коли прокурор довідався чи міг довідатися про порушення інтересів держави.

Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у пункті 48 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, зазначивши, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

З огляду на практику Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ за позовами прокурора в інтересах держави чи органів місцевого самоврядування, необхідно звертати увагу, коли могли дізнатись про порушення своїх прав саме ті органи, від імені яких звертається прокурор.

Обчислення позовної давності в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави. При цьому відповідачем було зазначено Нижньовербізьку сільську раду об`єднаної територіальної громади як правонаступника Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Відтак, перебіг позовної давності розпочався з дати, коли прокурору стало достовірно відомо про порушення державних інтересів унаслідок вибуття з власності держави поза її волею земельної ділянки. Тобто після винесення Коломийським міськрайонним судом 24 червня 2016 року обвинувального вироку щодо землевпорядника Нижньовербізької сільської ради ОСОБА_2 .

Даним вироком встановлено обставини щодо незаконності передачі, в тому числі відповідачці, у приватну власність спірних земельних ділянок. Тобто з цього часу прокурору стало відомо про незаконне вибуття з власності держави земельних ділянок.

Отже, звернувшись до суду 11 лютого 2019 року прокурор діяв у межах позовної давності, визначеної статтею 257 ЦК України.

За таких обставин висновок місцевого суду про пропуск позивачем позовної давності зроблений з порушенням вимог статті 261 ЦП України.

Покликання ОСОБА_1 щодо відсутності у прокурора підстав для звернення до суду із вказаним позовом не заслуговують на увагу. Так, відповідачем у даній справі була Нижньовербізька сільська рада об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області (правонаступник Нижньовербізької сільської ради), рішення якої є предметом оскарження внаслідок недотримання вимог законодавства стосовно передачі у власність земельних ділянок. Таким чином є підстави для висновку про відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах. А отже обгрунтованість підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Аналогічно неспроможними є доводи відповідачки щодо порушення принципу пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Щокін проти України»), напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. А саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

ЄСПЛ рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника, оскільки певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю.

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані юридичні норми відсутні підстави для висновку про невідповідність заходу втручання держави у право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене колегія суддів дійшла переконання, що рішення місцевого суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави задовольнити.

В силу частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду справи позов задоволено, позивач звільнений від сплати судового збору згідно пункту шостого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів Нижньовербізької сільської ради та ОСОБА_1 в дохід держави неодхідно стягнути по 15 368,00 грн понесених судових витрат.

Частиною першою статті 269 ЦПК України передбачено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в судових рішеннях описки чи арифметичні помилки.

Встановлено, що в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року про відкриття провадження у тексті допущено описку щодо особи, яка подала апеляційну скаргу. Замість «першого заступника прокурора Івано-Франківської області Стефанця Василя Михайловича» помилково зазначено «Першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури Стефанця Василя Михайловича».

А тому допущену описку необхідно виправити.

Керуючись статтями 269, 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області Стефанця Василя Михайловича задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави до Нижньовербізької сільської ради, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, шляхом визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок задовольнити.

Скасувати рішення Нижньовербізької сільської ради №819-19/2008 від 26 грудня 2008 року «Про затвердження технічної документації зі складанням державного акту на право власності на землю».

Визнати недійсними Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 856537 від 18 травня 2009 року на земельну ділянку площею 0,0710 га, кадастровий номер :02:001:0058, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 856538 від 18 травня 2009 року на земельну ділянку площею 0,6859 га, кадастровий номер :01:001:0334, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 856539 від 18 травня 2009 року на земельну ділянку площею 0,5185 га, кадастровий номер :01:001:0333, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 856540 від 18 травня 2009 року на земельну ділянку площею 0,3700 га, кадастровий номер :01:001:0332, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 856541 від 18 травня 2009 року на земельну ділянку площею 0,2564 га, кадастровий номер :01:001:0331, видані на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельні ділянки площею 0,0710 га, кадастровий номер :02:001:0058, площею 0,6859 га, кадастровий номер :01:001:0334, площею 0,5185 га, кадастровий номер :01:001:0333, площею 0,3700 га, кадастровий номер :01:001:0332, площею 0,2564 га, кадастровий номер :01:001:0331 - у землі запасу Нижньовербізької сільської ради.

Стягнути з Нижньовербізької сільської ради (місце знаходження: вул. Довбуша,1, с. Нижній Вербіж, Коломийський район, Івано-Франківська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04354083) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) в дохід держави по 15 368,00 грн понесених судових витрат.

Виправити описку в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року та замість слів «апеляційною скаргою Першого заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури Стефанця Василя Михайловича» зазначити «апеляційною скаргою першого заступника прокурора Івано-Франківської області Стефанця Василя Михайловича».

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 06 квітня 2021 року