22 березня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
за участю секретаря Романенко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,
Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 22.12.2015 року відкрито провадження у справі.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2016 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Котьо І.В.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І.
Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
За таких обставин, враховуючи згоду представників позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 26.09.2014 року за скоєне правопорушення винним у ДТП визнано ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Позивач звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку й виплати страхового відшкодування.
Листом №2059/09-203 від 25.11.2014 року, виданого ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», ОСОБА_1 повідомлено, що враховуючи наявність встановлених фактів надання свідомо неправдивих відомостей, а також порушення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвели до неможливості встановлення факту, причин та обставин настання ДТП, у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» відсутні правові підстави для визнання заявленого випадку страховим та виплати за ним страхового відшкодування.
15.03.2016 року ПАТ «СК «Універсальна» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів страхування.
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.08.2016 року позов ПАТ «СК «Універсальна» задоволено. Визнано недійсним поліс №АІ/2835830 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ПАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_4 20.08.2014 року. Визнано недійсним поліс №АІ/2846911 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ПАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_5 20.08.2014 року.
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2016 року заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22.08.2016 року скасовано і ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «СК «Універсальна» відмовлено. Зазначеним рішенням встановлено, що у цивільній справі №668/4310/16-ц не підлягали факти, які були встановлені у адміністративній справі, а саме, час, місце, причини з яких сталось зіткнення, особи що керували транспортними засобами на момент зіткнення, а саме: водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ 21104» та водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer». При цьому вина останнього у спричиненні зіткнення внаслідок його неправомірних дій, встановлені у постанові суду, що набула законної сили, яка була обов`язковою для суду при розгляді цивільної справи, учасником якої був і ОСОБА_2 . З аналізу наведених фактичних обставин справи не можна погодитись із доводами позивача, з якими він обґрунтовує недійсність оспорених страхових полісів про те, що обидва страхувальника одночасно укладали договори, оскільки за змістом страхових полісів, особи, які їх укладали страхувальники: ОСОБА_4 (автомобіль «Mitsubishi Lancer»), тоді як учасником ДТП був водій ОСОБА_2 , а також ОСОБА_5 (автомобіль «ВАЗ 21104»), керував ОСОБА_1 . За інформацією НАІС МВС, реєстрація за ОСОБА_1 вказаного транспортного засобу придбаного в торгівельній організації здійснена 19.08.2014р., а тому обов`язок власника укласти договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності забезпеченого автомобіля в силу ст.21.1 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути виконаний протягом трьох днів з часу реєстрації автомобіля. Таким чином, доводи позивача про те, що пошкоджений у ДТП автомобіль «ВАЗ 21104» експлуатувався ОСОБА_1 більше року без обов`язкового страхування суперечать нормам матеріального права та є лише припущенням, які спростовані наведеним письмовим доказом. Також не підтверджені належними доказами решта доводів позивача щодо укладання договорів страхування після того, як сталось ДТП, тоді як висновки суду щодо визначеної ним дати настання страхового випадку ґрунтуються на припущеннях, які спростовані наведеними вище фактичними обставинами справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2017 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2016 року залишено без змін.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Положеннями пунктів 36.1, 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до статей 22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ремонтної калькуляції №ОС29221 від 27.08.2014 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту в цінах на дату розрахунку транспортного засобу ВАЗ 21104, н/з НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , 2006 р.в., складає 11 481,59 грн. Визначено експлуатаційний знос автомобіля - 0,46.

Згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів п.2.3 вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Згідно п.24 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ.

Виходячи з ремонтної калькуляції: 4526,71 грн. (вартість запчастин) х 0,46 (фізичний знос) = 2082,28 грн. Далі, 11 481,59 грн. (вартість ремонту) - 2082,28 грн. (розмір запчастин із зносом) = 9 399,31 грн. Відтак, страхове відшкодування визначено в сумі 9399,31грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача відшкодування матеріальної шкоди в сумі 9399,31 грн.

Отже, судом встановлено, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі, тому наявні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того,у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки, страховик відмовився від виконання своїх зобов`язань за договором добровільного страхування цивільної відповідальності від 20.08.2014 року, то відповідач зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування шкоди з урахуванням індексу інфляції, що становить 4690,25 грн.

Також, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 4520,80 грн. за період з 31.10.2014 року о 31.10.2015 року та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 281,97 грн. за період з 31.10.2014 року по 31.10.2015 року.

А тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума 18892,33 грн.

Наданий представниками позивача розрахунок сум, які підлягають стягненню на користь позивача суд приймає до уваги, оскільки відповідачем не спростовано доводів представників позивача щодо визначеного розміру інфляційних збитків, пені та 3% річних та не подано жодних доказів щодо невірного розрахунку цих показників.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути, сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 487,20 грн.

Проте, з урахуванням того, що відповідно до позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача 19856,23 грн., позовні вимоги підлягають частково.

Керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 280-284, 354 України, ст.ст.22, 509, 526, 992, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 загалом 18892,33 грн., з яких: у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 9399,31 грн., пеня за прострочення виплати страхового відшкодування 4520,80 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання 281,97 грн., інфляційні нарахування на суму боргу 4690,25 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487,20 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.І. Майдан