КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-з/824/278/2021
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2021 року місто Київ
справа №369/8132/16-ц
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяви представника ОСОБА_1 - Жданової Маргарити Олександрівни про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Жданової Маргарити Олександрівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Усатової Д.Д., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, -
У серпні 2016 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5 та Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в якому просили визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_5 26 жовтня 2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1982.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_5 , 26 жовтня 2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1982.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, представник особи, яка не брала участь в справі ОСОБА_1 - Жданова М.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 рокускасовано та ухваленонове судове рішення.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю закрито.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на землю відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користьОСОБА_1 судові витрати по 630,60 грн. з кожного.

01 березня 2021 року від представника ОСОБА_1 - Жданової М.О. до Київського апеляційного суду надійшли заяви аналогічного змісту, в яких остання просила ухвалити додаткове рішення, якимстягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користьОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 4100 грн. з кожного позивача.

В обґрунтування вимог заяв посилалася на те, що 02 лютого 2021 року нею, як представником особи, що подала апеляційну скаргу, була подана заява про подання доказів про здійснені судові витрати протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Вказувала, що ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в апеляційній інстанції були понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 8200 грн., які вона і просить стягнути з позивачів.

Жданова М.О. , позивачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідач Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач ОСОБА_4 повідомлявся про розгляд справи, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник ОСОБА_1 - Жданова М.О. направила до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.4 ст.270 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи заяв, колегія суддів вважає, що заяви підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VIдоговір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 лютого 2021 року представником ОСОБА_1 - Ждановою М.О. було подано до Київського апеляційного суду заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України про те, що розмір та докази понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Заяви про ухвалення додаткового рішення представником ОСОБА_1 - Ждановою М.О. були подані до Київського апеляційного суду 01 березня 2021 року, отже останньою були дотримані вимоги ч.1 ст.134 та ч.8 ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником ОСОБА_1 - Ждановою М.О. надано: детальний опис робіт (наданих послуг), копію договору №08311-20 про надання правової допомоги від 31 серпня 2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1 до договору №08311-20 про надання правової допомоги від 31 серпня 2020 року, рахунок на оплату №2/21 від 23 лютого 2021 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 24 лютого 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2020 року між адвокатом Ждановою М.О. та ОСОБА_1 укладено договір №08311-20 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу.

Відповідно до п.3.1 договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу складає 20% від розміру однієї мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законодавством на дату підписання акту приймання-передачі наданих послуг, за 1 (одну) годину роботи адвоката. У випадку надання адвокатом послуг за межами міста Києва, до розрахунку вартості послуг включається час, витрачений адвокатом на дорогу до місця призначення та повернення до місця Києва, але не більше ніж 8 (вісім) годин за 1 (одну) добу.

Пунктами 3.5-3.7 вказаного договору визначено, що факт надання правової допомоги підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.

Підставою для сплати гонорару є рахунок, наданий адвокатом.

Клієнт сплачує гонорар протягом 5 календарних днів з дня отримання рахунку.

З детального опису робіт (наданих послуг) та акту приймання-передачі наданих послуг №1 до договору №08311-20 про надання правової допомоги від 31 серпня 2020 року вбачається, що адвокат Жданова М.О. надала, а ОСОБА_1 прийняла наступні послуги:

знайомлення з матеріалами справи, отримання копії заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року по справі № 369/8132/16-ц - 1 година, 1000 грн.;

надання консультацій та роз`яснень з правових питань - 1 година, 1000 грн.;

складання апеляційної скарги на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 січня 2017 року по справі №369/8132/16-ц - 5 годин, 5000 грн.;

участь у судових засіданнях при розгляді апеляційної скарги з урахуванням часу на прибуття до суду - 1 година, 1200 грн.

Загальна вартість наданих послуг складає 8200 грн.

За надані послуги ОСОБА_1 було сплачено 8200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 24 лютого 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції інтереси ОСОБА_1 представляла адвокат Жданова М.О.

По справі було проведено 2 судові засідання.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Жданова М.О. 23 вересня 2020 року ознайомилася у Києво-Святошинському районному суді Київської області з матеріалами справи № 369/8132/16-ц та отримала копію рішення по справі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у заявах витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8200 грн. є доведеними.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Разом з тим, позивачі у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заяв про зменшення розміру судових витрат до суду апеляційної інстанції не надали.

З огляду на вищевикладене,колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 4100 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.268, 270, 382-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяви представника ОСОБА_1 - Жданової Маргарити Олександрівни про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 4100 грн. з кожного.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: