КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/9028/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4275/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

30 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Махлай Л.Д., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 28 червня 2017 року вони уклали договір позики, за яким відповідач отримав від неї 47490 доларів США, які зобов`язався повернути через шість місяців. В подальшому 28 грудня 2017 року вона передала відповідачу ще 44990 доларів США строком на шість місяців.

Станом на день звернення до суду відповідач за двома розписками погасив борг у розмірі 26980 доларів США та 34500 доларів США.

Просила стягнути з ОСОБА_4 860870 грн. боргу.

11грудня 2020 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача - 2/3частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45 кв.м, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 з метою забезпечення у майбутньому виконання боржником можливого рішення у цій справі.

В обґрунтування заяви зазначав, що відповідач має реальну можливість реалізувати своє майно задля уникнення виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року узадоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45 кв.м, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , вважаючи, що судом порушені норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заявленого клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява представника позивачки не містить належного обґрунтування, з посиланням на реальні обставини, підтвердженні належними доказами, припущення останнього про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Також зазначив, що, як вбачається зі змісту переписки між сторонами через засоби електронної почти, ОСОБА_3 визнає наявність боргових зобов`язань перед позивачкою, посилаючись на тимчасові фінансові скрутності у зв`язку із запровадженням карантину.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась з даним позовом до ОСОБА_4 , зазначаючи, що відповідач отримав від неї у борг гроші загальною сумою 92480 доларів США, останній платіж здійснив у грудні 2018 року, та на день звернення до суду має заборгованість у розмірі 31000 доларів США, що за курсом НБУ складає 860870 грн.

Враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не погашає заборгованість, посилаючись на скрутне матеріальне становище, просила у забезпечення позову накласти арешт на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Так, предметом даного спору є стягнення заборгованості у розмірі 860870 грн., заходи забезпечення позову направлені на обмеження права власника на розпорядження спірним майном до вирішення спору по суті, і, у разі безпідставності цього позову, право відповідача на майно залишиться незміненим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , призведе до утруднення чи унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, у випадку задоволення її позову.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявником не надано достатніх доказів, що ОСОБА_3 має намір відчужити свою власність, оскільки, як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції, відповідач є єдиним власником зазначеного майна, в даній квартирі ніхто не проживає, він фактично проживає за іншою адресою, а тому, враховуючи наведені обставини, розмір заборгованості, що відповідач з 2018 року не погашає заборгованість, на теперішній час не працює, існує ймовірність відчуження належної йому власності, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заяву позивача про забезпечення позову слід задовольнити та в порядку забезпечення позову накласти арешт на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені процесуальним законодавством підстави, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

У порядку забезпечення позову накласти арешт на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45 кв.м., яка належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві приватної власності.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 31 березня 2021 року.

Головуючий

Судді