Провадження № 2/752/4255/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29.03.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ТДВ «СК «Гардіан» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, якому просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 56987,33 грн., витрати на проведення дослідження в сумі 2500,00 грн., витрати на придбання ліків в сумі 4405,72 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.09.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , цивільна відповідальність якого була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», та автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , та постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.09.2020 року, останнього, було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування, у зв`язку з настанням страхового випадку з вини ОСОБА_2 , надавши всі необхідні документи. Страховою компанією було виплачено позивачу суму в розмірі 13896,67 грн. Позивач вказує, що відповідно до звіту № 109/09-20 від 02.10.2020 року, вартість завданого їй матеріального збитку складає суму в розмірі 39830,32 грн., та фактичний відновлювальний ремонт автомобіля склав суму в розмірі 70884,00 грн. Крім того, після аварії позивач звернулась до лікарні за медичною допомогою, де позивача було обстежено та призначено лікування, на яке було витрачено 4405,72 грн. Позивач вважає, що розмір страхового відшкодування, який має бути сплачено на її користь складає суму в розмірі 70884,00 грн., що відповідає сумі фактичного ремонту автомобіля, а тому відповідач має сплатити на її користь за вирахуванням вже сплаченого страхового відшкодування суму в розмірі 56987,33 грн., та витрати на лікування в сумі 4405,72 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В січні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що 07.09.2019 року позивач звернулась до страхової компанії із заявою про виплату їй страхового відшкодування, однак, документів на підтвердження нанесення шкоди її здоров`ю, внаслідок ДТП до заяви долучено не було. За результатами огляду автомобіля було складено аварійний сертифікат № 56-D/75/8 від 20.09.2020 року, та встановлено вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ, що склала суму в розмірі 16496,67 грн. Відповідачем 28.10.2020 року було виплачено позивачу суму страхового відшкодування за вирахуванням суми франшизи (2600,00 грн.) в розмірі 13896,67 грн. Позивачем не надавались страховій компанії документи про фактичні витрати по здійсненню ремонту автомобіля, а тому відповідачем були виконані зобов`язання за полісом в повному обсязі, а позов є передчасним, оскільки право позивача з боку страхової компанії не порушене.

В лютому 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, оскільки, розмір страхового відшкодування, виплачений відповідачем із позивачем не узгоджувався. Позивачем відновлено автомобіль та ці витрати, які не перевищують ліміт відповідальності, мають бути сплачені відповідачем на її користь.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання подала клопоптання про розгляд справи за її відсутності . Просила позов задовольнити .

Представник відповідача до суду не зявивився. про дату судового розгляду повідомлений надлежним чином у встановлений законом порядок. Направили на адресу суду відзив, яким позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити .

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 05.09.2020 року о 14-35 год. на 201 км + 120 м автодороги Н-24 Миколаїв-Благовіщинське сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , та постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.09.2020 року у справі № 486/1370/20, останнього, було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи , у які беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини , якщо інше не встановлено законом.

Винність ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було нанесено матеріальну шкоду позивачу шляхом пошкодження автомобіля, суд вважає встановленою і доведеною у визначеному законодавством порядку, та остання не підлягає додатковому доведенню в судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан», відповідно до полісу № АР/0574284 від 30.02.2020 р.

07.09.2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак, доказів на підтвердження подання відповідачу доказів понесення витрат на лікування, в зв`язку із зазначеною аварією, матеріали справи не містять.

Відповідно до аварійного сертифікату № 56-D/75/8, складеного 20.09.2020 року на замовлення ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням зносу без ПДВ складає суму в розмірі 16496,67 грн.

Зазначений сертифікат було складено в тому числі і на підставі акту огляду автомобіля від 10.09.2020 року за участі позивача, яка з ним була ознайомлена та всі пошкодження були записані вірно.

На підставі страхового акту від 28.10.2020 року, позивачу 28.10.2020 року було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 13896,67 грн.

Позивач вказує, що страховою компанією було проведено поверхневий огляд автомобіля, сума збитку визначено невірно, та відповідно до звіту № 109/09-20 ФОП ОСОБА_3 від 02.10.2020 року, вартість відновлювального ремонту складає суму в розмірі 68461,83 грн., та вартість матеріального збитку суму в розмірі 39830,32 грн.

Крім того, позивач вказує, що нею фактично було відновлено автомобіль, на що було витрачено суму в розмірі 70884,00 грн.

Однак, суд вважає, що наданий стороною позивача акт виконаних робіт № СТО0001592 від 10.11.2020 року, не є достатнім доказом на підтвердження фактичної оплати позивачем наданих послуг, оскільки не містить підпису позивача та відмітки станції технічного обслуговування про проведення оплати.

В обґрунтування позову зазначено, що розмір страхового відшкодування, який має бути сплачено на користь позивача складає суму в розмірі 70884,00 грн., що відповідає сумі фактичного ремонту автомобіля, а тому відповідач має сплатити на її користь за вирахуванням вже сплаченого страхового відшкодування суму в розмірі 56987,33 грн., та витрати на лікування внаслідок аварії в сумі 4405,72 грн.

В обгрунтування заперечень сторона відповідача посилається на те, що позивачем не надавались страховій компанії ані документи про фактичні витрати по здійсненню ремонту автомобіля, ані документи по лікуванню, а тому відповідачем за заявою позивача та доданими до неї документами були виконані зобов`язання за полісом в повному обсязі, а тому позов є передчасним, та право позивача з боку страхової компанії не порушене.

Перевіряючи обгрунтованість, доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що згідно із ч. 1 ст. 979 ЦК України , за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплатити страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за наявності договору обов`язкового страхування суб`єктивний склад та межі відповідальності за спричинення шкоди третій особі визначаються нормативно правовими актами, які регламентують страхові відшкодування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Статтею36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (п.36.2 ст.36 Закону).

Відповідно до ст. 36.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 9 вказаного закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ст. 22 вказаного закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Як вже зазначалось вище, позивач звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, відповідачем на підставі наданих позивачем документів, аварійного сертифікату та страхового акту було виплачено позивачу розраховану суму страхового відшкодування за мінусом франшизи.

На підтвердження своїх вимог позивачем було надано суду звіт про оцінку № 109/09-20 від 02.10.2020 року, виготовлений на її замовлення, відповідно до якого було встановлено, що вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту складає суму в розмірі 39830,32 грн.

Разом з тим, суд вважає, що у позивача були відсутні передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для самостійного обрання експерта для визначення розміру збитків, а тому при вирішенні даного спору суд приймає до уваги саме аварійний сертифікат, який було замовлено відповідачем з дотримання порядку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також суд звертає увагу на те, що сторона позивача, заперечуючи проти зазначеного аварійного сертифікату з посиланням на те, що огляд було проведено поверхнево та сертифікат було складено з порушенням встановленого законом порядку, - під час розгляду справи не заявляла клопотань про призначення відповідної судової автоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що достатніх та належних доказів на підтвердження фактично проведеного ремонту транспортного засобу та його вартість, а також доказів, які б доводили фактичну сплату коштів за ремонт автомобіля, в ході розгляду справи позивачем суду надано не було.

Також позивачем не надано суду доказів подання відповідачу документів, які підтверджують її звернення до медичної установи, призначене лікування, та що це звернення перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із аварією, а тому доводи сторони відповідача в цій частині є слушними.

Суд зветає увагу сторони позивача на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи.

Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Спір у цій справі виник не з винною особою у завданні шкоди, а із страховиком, а тому обов`язок доказування лежить саме на позивачеві.

Однак, сторона позивача не надала суду достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що визначена та виплачена страховиком сума страхового відшкодування за її заявою та наданими документами є невірною, та те, що відповідачем були порушені права позивача.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем на підставі поданих позивачем документів у повному обсязі виконано взяті зобов`язання за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, з іншими заявами, зокрема, що виплати страхового відшкодування в зв"язку із відновленням автомобіля та лікуванням, - позивач до відповідача не зверталась, а тому суд вважає, що підстави для стягнення із відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 56987,33 грн., витрати на проведення дослідження в сумі 2500,00 грн., та витрати на придбання ліків в сумі 4405,72 грн., - відсутні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати у справі за позивачем по фактично понесеним.

Враховуючи викладене та керуючись 4, 10, 12, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити

Судові витрати у справі залишити за позивачем ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко