Провадження № 2/219/782/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2021 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Худіної О.О.,

за участі секретаря судового засідання Курилової А.О.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті Донецької області в порядку загальногопозовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якій просить визнати автомобіль RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, чорного кольору,об`єм двигуна 1598 куб.см, номер кузова НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і провести поділ вказаного майна шляхом залишення автомобіля у власності ОСОБА_2 та стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації його вартості. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП НОМЕР_4 ,зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 компенсацію вартості частини автомобіля RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, чорного кольору,об`єм двигуна 1598 куб.см, номер кузова НОМЕР_2 в розмірі 70 999(сімдесят тисяч дев`ятсот дев`яноста дев`ять)гривень 43 копійки та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 6 вересня 2003 року між нею та ОСОБА_2 зареєструвано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 395 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 . У шлюбі народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом з позивачкою. Взимку 2016 року ними було придбано автомобіль Renault Megan, 2005 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1598 куб.см., легковий хетчбек-В, номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований 02.02.2016 року у ТСЦ№1441 на ім`я відповідача ОСОБА_2 з видачею реєстраційного номеру НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 . На теперішній час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, відповідач мешкає окремо від родини, з позивачем та з дитиною не спілкується. Будь яких контактів спілкування уникає. Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль був набутий ними за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю. Просить залишити автомобіль у власності відповідача ОСОБА_2 та стягнути з нього на користь позивача компенсацію вартості Ѕ частини даного автомобіля, а також судовий збір в сумі 840,80 грн.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 01.02.2021 було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

1.03.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому він просив суд цивільну справу задовольнити частково.

Мотивуючи свої пояснення тим,що він визнає законне право позивачки на поділ сумісного майна, придбаного за час шлюбу, а саме вищезазначений автомобіль, але зазначає, що категорично не погоджується з завищеною ціною транспортного засобу. Вказує,що не винний в розпаді сім`ї, в основному автомобіль був придбаний за його заробітну плату та за значну допомогу його батьків, капітально відремонтував хатинку, яка належить матері позивачці. Зробили там ремонт, провели всі комунікації, чим суттєво збільшили вартість будинку. В цьому будинку нараз проживає позивачка з дитиною, та зазначає, що частка його також в ній є. Але на сьогоднішній день він немає можливості поїхати на тимчасово не підконтрольну територію, а саме в м. Єнакієве та зібрати всі документи на придбання будматеріалів, знайти свідків будівництва та провести будівельно - технічну експертизу. Тому з цих обставин не може поділити будинок. Його заробітна плата складає 10 000 гривень, вказує, що сплачує лише оренду житла 5000 грн, та більш 2000 грн аліменти, залишок складає 3000 грн, яких йому вкрай не вистачає. Мирним шляхом урегулювати спір з позивачем неможливо, оскільки позивач хоче отримати всю суму, але відповідач має змогу сплатити за два роки 48 тисяч 883 гривні, відповідно до висновку судового експерта. Ціна яку вказала позивач завищена та просить суд задовольнити позов частково.

9.03.2021 року на електрону адресу суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 в якій вона зазначила, що ознайомилась з відзивом відповідача та звертає увагу, що ринкова вартість транспортного засобу складає 97 766,93 грн, та спосіб визначення вартості спірного майна який викладений в позовні заяві був обраний не внаслідок ігнорування законодавчих приписів, які регламентують порядок доведення позовних вимог. Що стосується висновку експертного товарознавчого дослідження № 01/01/21 від 09.01.2021 року наданого відповідачем, зазначає,що в його дослідницькій частині вказано, що КТЗ має дефекти догляду, зберігання та експлуатації :потертості та руйнування елементів салону, сліди попередніх ремонтних впливів, чисельні осередки корозії, руйнування правої блок-фари, бамперів, дзеркал заднього виду, підвищену шумність і димність двигуна, порушення функціональних можливостей та інші, що дозволило експерту застосувати відповідні коефіцієнти зниження вартості та суттєво вплинуло на його вартість у порівнянні з середньою ринковою вартістю у бік зменшення. Востаннє коли вона мала змогу бачити вказаний автомобіль його стан був задовільний та відрізнявся від описаного в експертному дослідженні. Мирним шляхом спір урегулювати неможливо. Однак об`єктивна можливість спростувати ринкову вартість автомобіля, визначену висновком експертного товарознавчого дослідження відсутня, тому позивач ОСОБА_1 зменшує свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля до суми 48 883,00 грн. яку визнає відповідач.

В судове засідання позивач, яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, не з`явилась, подала заяву, у якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує та просить розглядати справу без її участі.

Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачем по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_4 .(а.с.10-11).

Відповідачем по справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .(а.с.20).

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 06.09.2003 року, про що складений відповідний актовий запис № 395. Після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».(а.с.9).

Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 02.02.2016 року власником транспортного засобу Renault Megane легковий хетчбек-в, чорного кольору є ОСОБА_2 . З відміткою договір купівлі продажу 1441-500 02.02.2016.(а.с.5).

Відповідно до висновку № 01/01/21 експертного товарознавчого дослідження про оцінку колісного транспортного засобу ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля Renault Megane реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на дату оцінки(дослідження), з урахування дефектів експлуатації,догляду та зберігання, складає: 97 766,93 коп.(а.с.42-56).

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України.

Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Норми СК України у статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60СК України вважається правильно застосованою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23,24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства , з`ясувати джерело і час його придбання . До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя, та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї ( ч.4 ст. 65 СК України).

ВС зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

ВС зауважив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 зазначено, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи встановлені у справі обставини і зазначені норми права, суд вважає за необхідне, враховуючи практику Верховного суду, залишити майно у спільній частковій власності сторін по справі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - задовольнити.

Визнати автомобіль RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1598 куб.см, номер кузова НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Провести поділ вказаного майна шляхом залишення автомобіля RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1598 куб.см, номер кузова НОМЕР_2 у власності ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію Ѕ частини його вартості, а саме 48 883, 00 (сорок вісім тисяч вісімсот вісімдесят три) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя О.О. Худіна

05.04.2021