єдиний унікальний номер справи 546/586/18
номер провадження 2/546/172/21
01 квітня 2021 року м. Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Романенко О.О.,
за участі секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 546/586/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
30.05.2018 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, направивши позовну заяву засобами поштового зв`язку, яка отримана судом 07.06.2018.
У своєму позові, з урахуванням заяви про збільшення позову, яка надійшла до суду 12.03.2020 позивач збільшив свої позовні вимоги, позивач просить суд сягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.10.2012, станом на 31.01.2020 у розмірі 119 870,06 грн, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1762,00 грн
У обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 25.10.2012 між сторонами укладено Відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 31.01.2020 утворилася заборгованість у розмірі 119 870,06 грн, яка складається із:
-1339,52 грн - заборгованості за тілом кредиту,
-107 446,25 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом;
-4 900,00 грн - заборгованості за пенею;
-500,00 грн - штраф (фіксована частина);
-5 684,29 грн - штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суд за захистом своїх майнових прав.
13.08.2018 суддею ОСОБА_2 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку 27.09.2018.
Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 18.10.2018.
За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 22.02.2019 справу передано на розгляд головуючому судді Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19).
07.05.2019 справу прийнято до розгляду суддею Лизенко І.В., розгляд справи повторно розпочато у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Розгляд справи не було завершено у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. згідно рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19.
Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 07.02.2020.
За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 31.07.2020 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О., яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020.
04.08.2020 суддею Романенко О.О. справу прийнято до провадження, повторно розпочато розгляд справи, ухвалено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого розгляду.
У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався.
27.10.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
19.02.2021 позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій посилаючись на ч. 3 ст. 13 ЦПК України зменшує свої позовні вимоги до відповідача та просить стягнути заборгованість у розмірі 8 890,69 грн (1339,52 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 2651,3 грн - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 4899,86 грн - заборгованості за пенею) (а.с.162).
Оскільки заява про зменшення позовних вимог у порушення вимог п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України подана позивачем після закінчення підготовчого судового засідання, суд не бере її до уваги.
У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Позивач долучив до позовної заяви клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.39).
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.160). Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин, зокрема щодо укладення між ним та банком договору про надання кредиту, приєднання ним до Умов і Правил надання банківських послуг, визнання ним Тарифів банку.
Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25.10.2012 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір із ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 5).
При оформленні кредитної картки позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, що підтверджується його підписом на анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» (а.с.5).
Таким чином, враховуючи відсутність заперечень відповідача та керуючись принципами змагальності та диспозитивності, суд вважає встановленим, що 25.10.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання, в порядку ст. 634 ЦК України, до умов запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачкою заяви (надалі - Заява), в якій міститься підпис зроблений від його імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами.
До позову позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» (а.с.6), а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7-30).
Позивачем відповідачу було надано кредитну картку, строк дії якої визначено до грудня 2015 року, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.134).
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , 13.08.2012 останньому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн та збільшено його до 1400,00 грн, який 22.01.2020 було зменшено до 0,00 грн (а.с.135).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.10.2012 (а.с.104-105) та виписки за договором № б/н, станом на 03.07.2020 (а.с.130-133) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів з метою повернення отриманого кредиту, окрім того, здійснюється автоматичне погашення простроченої заборгованості за кредитом.
Останнє поповнення карткового рахунку відповідачем здійснено 15.05.2015 на суму 100,00 грн (а.с.132).
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.10.2012 (а.с.104-105), наданого банком, вбачається, що станом на 31.01.2020 заборгованість відповідача становить 119 870,06 грн, яка складається із:
-1339,52 грн - заборгованості за тілом кредиту,
-107 446,25 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом;
-4 900,00 грн - заборгованості за пенею;
-500,00 грн - штраф (фіксована частина);
-5 684,29 грн - штраф (процентна складова).
Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства.
Даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України).
Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунку, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Дослідивши письмові докази, надані на підтвердження позовних вимог, та норми матеріального права у їх сукупності та системному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Що стосується заборгованості за тілом кредиту, то суд вважає ці вимоги доведеними належними і допустимими доказами, тому заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1339,52 грн підлягає стягненню з відповідача.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що строк дії договору відповідає кінцевий даті строку дії картки. Згідно довідки, кредитна картка видана відповідачу строком по грудень 2012 року, тобто кінцевим строком договору є 31 грудня 2015 року.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі правові висновки узгоджуються з позиціями Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 635/1921/16-цта Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц.
Таким чином, у даній справі вимоги банку про стягнення процентів та пені після 31 грудня 2015 року (закінчення строку дії картки) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені поза межами строку дії кредитного договору. Однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є безпідставними, а тому не підлягають стягненню.
Таким чином, з відповідача підлягають стягненню відсотки та пеня, нараховані за даним кредитним договором у межах дії його строку, тобто до 31.12.2015, що згідно розрахунку заборгованості наданого банком, становить:
-890,13 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом;
-500 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
Тобто позовні вимоги в частині стягнення відсотків у розмірі 106 556,12 грн та пені у розмірі 3 500,00 грн, нарахованої поза межами строку дії договору стягненню не підлягають.
Позовні вимоги про стягнення штрафу суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення пені, стягнення штрафу за порушення відповідачем строків платежів суд вважає притягненням до подвійної відповідальності за одне і те саме порушення умов договору.
У зв`язки з чим, у задоволенні позивних вимог про стягнена штрафу слід відмовити.
Щодо вимог про стягнення комісії, суд зважає на те, що у своєму позові, який надійшов до суду 07.06.2018 (а.с.2-4) позивач просить суд сягнути пеню та комісію загальною сумою у розмірі 3300,00 грн, однак у заяві про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 12.02.2020 (а.с.100-103) позивач заявляє вимоги лише щодо стягнення пені у розмірі4900,00 грн, та не ставить вимог про стягнення комісії. Окрім того, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.104-105) заборгованість зі сплати комісії станом на 31.01.2020 у відповідача відсутня. Тому, зазначені вимоги не підлягають оцінці судом.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 25.10.2012, яка станом на 31.01.2020 становить 2 729,65 грн та складається із:
-1339,52 грн - заборгованості за тілом кредиту;
-890,13 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом;
-500,00 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 1762,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № PROM9BJORK від 29.05.2018 (а.с.1).
Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 119 870,06 грн.
Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 2 729,65 грн.
Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 2,3 % (2 729,65 х 100 : 119 870,06 = 2,3%).
Оскільки, вимоги позивача задоволено на 2,3%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 40,53 грн (1762,00 х 2,3%=40,53).
На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. 207, 525, 526, 530, 610, 626,628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1066,1069 ЦК України, керуючись ст. ст. 1-18, 81-82, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.10.2012 станом на 31.01.2020 у розмірі 2 729,65 грн (дві тисячі сімсот двадцять дев`ять гривень 65 копійок), яка складається із:
-1339,52 грн (одна тисяча триста тридцять дев`ять гривень 52 копійки) - заборгованості за тілом кредиту;
-890,13 грн (вісімсот дев`яносто гривень 13 копійок) - заборгованості за відсотками за користування кредитом;
-500,00 грн (п`ятсот гривень 00 копійок) - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити за безпідставністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 40,53 грн (сорок гривень 53 копійки) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.
Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення суду може бути оскаржено відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Повний текст рішення суду складено 01 квітня 2021 року.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Романенко