ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1023/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 15 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №КАВНКФ/1000226.2, відповідно до якого банк надав позичальнику довгостроковий кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 80000,00 грн на придбання авто строком до 14 травня 2019 року зі сплатою 14,99 процентів річних та щомісячної комісії за супровід кредитного договору у розмірі 0.39% від суми кредиту, комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 1,5 % від суми кредиту, що перераховується.

Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10 грудня 2015 року утворилась заборгованість за Кредитним договором №КАВНКФ/1000226.2 від 15 травня 2012 року в розмірі 78 164, 00 грн, з яких: сума заборгованості по кредиту - 58984, 19 грн, в т.ч. прострочена сума 9211, 37 грн; сума заборгованості за процентами - 9169, 34 грн, в т.ч. прострочена сума 8889, 63 грн; сума заборгованості по щомісячній комісії -3744,00 грн, в т.ч. прострочена сума 3432, 00 грн; сума штрафних санкцій 6266,47 грн.

З метою погашення Позичальником заборгованості, 27 липня 2015 року Банком було надіслано Позичальнику за Кредитним договором №КАВНКФ/1000226.2 від 15 травня 2012 року досудову вимогу за вих. №4164 з проханням сплатити всю суму заборгованості та повідомленням, що у разі невиконання зобов`язань за Кредитним договором, Банк буде вимушений звернутися до суду для захитсу своїх порушених прав.

Однак, заборгованість за Кредитним договором Боржником сплачена не була.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 квітня 2015 року №265 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення №87 від 24 квітня 2015 року, яким з 24 квітня 2015 року розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію Банку.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» просило суд:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», суму заборгованості за Кредитним договором №КАВНКФ/1000226.2 від 15 травня 2012 року в сумі 78 164, 00 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги, та ненадав належної оцінки доказам у справі на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин, а саме копії Кредитного договору, який підписаний сторонами та скріплений печаткою Банку, графік погашення кредиту, що свідчить про те, що сторони узгодили всі істотні умови договору. При цьому банк на підтвердження своїх вимог надав суду також виписку з особового рахунку відповідача, якою підтверджується розмір виданих відповідачу кредитних коштів, дату їх видачі та умови кредитування (термін кредитування, процентна ставка), здійснення відповідачем погашення заборговаеності за вказаним кредитним договором.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 квітня 2021 року замінено сторону позивача Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга ( частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 78 164, 00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір №КАВНКФ/1000226.2 від 15.05.2012 року є неукладеним, оскільки сторони в належній формі не досягли згоди щодо з однієї його істотної умови, зокрема, дату видачі кредиту, позивач не надав доказів видачі кредитних коштів, тому й не має підстав для стягнення заборгованості за зазначеним крединим договором.

З таким висновком суду не можна погодитись.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 03 квітня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» з заявою на видачу кредиту, відповідно до якої просив надати кредит в сумі 80 000,00 грн для придбання автомобіля Kia Sorеnto, терміном дії на 84 місяці. (а.с.10).

15 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №КАВНКФ/1000226.2.

За умовами Кредитного договору, Банк надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 80000, 00 гривень на придбання автомобіля строком до 14 травня 2019 року включно, зі сплатою 14,99 % річних. Проценти нараховуються за кожний календарний день по методу «факт/факт», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Пунктом 2.1. Кредитного договору передбачено, що Банк зобов`язується відкрити Позичальнику кредитний рахунок № НОМЕР_1 для видачі кредитних коштів, а також видати кредит у безготівковій формі у сумі 80000,00 гривень, шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок. Крім того, Банк відкриває Позичальнику рахунок № НОМЕР_2 для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до п.4.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався в процесі користування кредитом дотримуватись принципів користування: строковості, зворотності, платності, цільового використання. При погашенні заборгованості за даним Договором. Дотримуватись графіка погашення, наведеного в Додатку №1, який є невід`ємною частиною Кредитного договору.

У п.4.3. Кредитного договору, сторони домовились, що Позичальник зобов`язується сплатити Банку щомісячно, не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід Кредитного договору в розмірі 0,39 процента від суми, вказаної в п.1.2. Договору.

Пунктом 6.1. Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань, зазначених у п.4.7. Кредитного договору, відсутності додаткової угоди про відстрочення, Банк має право вимагати від Позичальника сплати штрафу у розмірі 10 процентів від суми простроченої заборгованості за даним договором.

Відповідно до п.6.3. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок і збитків у випадку непогашення Позичальником процентів та/або щомісячного внеску по кредиту згідно Графіку. Про намір дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, сплати неустойок і збитків, Банк письмово повідомляє Позичальника. Позичальник зобов`язаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісію, неустойку, передбачені Кредитним договором.

Пунктом 6.5. Кредитного договору, передбачено, що у разі порушення Позичальником умов, передбачених пунктом 3.3. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника сплати штрафу у розмірі 10 процентів від суми залишку заборгованості за договором. (а.с. 4-5).

15 травня 2012 року сторонами був підписаний графік погашення кредиту, оплати комісій, відсотків, що є додатком № 1 до зазначеного кредитного договору ( а.с. 6-7).

Відповідно до копії Меморіального ордеру №1 від 16 травня 2012 року з рахунку Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» НОМЕР_3 на рахунок отримувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноцентр» Навігатор» було перераховано 80 000,00 гривень, призначення платежу: Перераховані грошові кошти за авто КІА SORENTO, згідно дог. №106 куп-прод. авто із використанням банк.кредиту від 15.05.2012 платник ОСОБА_1 . Без ПДВ. (а.с. 11).

27 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» на адресу ОСОБА_1 направив вимогу, відповідно до якої вимагало сплатити заборгованість за основним боргом - 58984,19 грн, в т.ч. прострочена сума 4740,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 5328,26 грн, в т.ч. прострочена сума 4779,05 грн, заборгованість зі спалти комісії за обслуговування кредиту - 2184,00 грн, в т.ч. прострочена сума 1872,00 грн. Заявлені вимоги просили виконати позичальником протягом 30 днів. (а.с. 12).

Відповідно до поштового повідомлення за трек-номером: 524, направлена вимога на адресу ОСОБА_1 повернута на адресу Публічного акціонерного товариства «УкрБізнесБанк» «за закінченням терміну зберігання». (а.с.13).

Відповідно до ст. 627 ЦК України визначено, що сторонни є вільними в уклаенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст правовідносин учасників договоу повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладені або виконанні цього договору.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Банк не довів існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» у кредитному договорі №КАВНКФ/1000226.2. від 15 травня 2012 року не зазначило конкретну дату видачі кредиту, що свідчить про те, що сторони в належній формі не досягли згоди щодо всіх його істотних умов, отже кредитний договір є неукладеним, тому у позивача відсутнє право для звернення до суду за захистом своїх порушеих, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які грунтуються на зазначеному договорі.

Водночас, з наданих банком документів чітко вбачається, що 03 квітня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» із заявою про видачу кредиту у сумі 80000,00 грн для придбання автомобіля Kia Sorеnto, терміном дії на 84 місяці, яка була особисто підписана відповідачем (а.с.10).

15 травня 2012 року ОСОБА_1 підписав Кредитний договір №КАВНКФ/1000226.2, відповідно до п.1.1 Банк зобов`язується надати Позичальнику в тимчасове користування довгостроковий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісії Банку і проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, встановлених даним кредитним договором строком до 14 травня 2019 року. Відповідно до п.1.2, зазначено, що сума кредиту, яка надається становить 80000,00 грн для придбання вищезазначеного автомобіля. Жодних претензій чи зауважень до вказаного Кредитного договору ОСОБА_1 не вносив. ( а.с. 4-5).

ОСОБА_1 особисто підписав графік погашення кредиту, оплати комісій, відсотків, що є додатком № 1 до зазначеного кредитного договору (а.с. 6-7).

Банк надав виписку з особового рахунку № НОМЕР_2 відкритого на ім`я відповідача, відкриття якого передбачено умовами кредитного договору ( а.с. 85-90).

Відповідно до копії Меморіального ордеру №1 від 16 травня 2012 року з рахунку ПАТ «Укрбізнесбанк» НОМЕР_3 на рахунок отримувача ТОВ «Техноцентр» Навігатор» було перераховано 80000,00 гривень, призначення платежу: Перераховані грошові кошти за авто КІА SORENTO, зг. дог. №106 куп-прод. авто із використанням банк.кредиту від 15.05.2012 платник ОСОБА_1 . Без ПДВ. (а.с. 11).

Таким чином, уклденим між сторонами договором узгоджено строк та порядок виконання зобов`язання, встановлено графк погашення суми основної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору.

Заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо факту укладеня договору та отримання за ним грошових коштів не заслуговують на увагу, оскільки згідно умов кредитного договору від 15 травня 2012 року грошові кошти позичальнику надаються на придбання автомобіля, який був ним придбаний згідно договору купівлі-продажу № 106 , а саме КІА SORENTO, із використанням банківського кредиту від 15.05.2012 року, що відповідачем спростовано не було.

Також з матеріалів справи, у тому числі наданої позивачем виписки з особового рахунку, підтверджується розмір виданих відповідачу кредитних коштів для придбання автомобіля, дату їх видачі, убачається, що погашення заборгованості за вказаним кредитним договором здійснювалось періодичними платежами. Відповідачем у період з червня 2012 року по січень 2016 року було частково проведено оплату щомісячних платежів за зазначеним кредитним договором та останній платіж ним був здійснений 29 січня 2016 року ( а.с. 85-90).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 .

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписка з особового рахунку (по кредитному договору) може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню".

Вимог про визнання кредитного договору від 15 травня 2012 року недійсним або безгрошовим відповідачем не заявлено, а відповідно до статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

З огляду на те, що відповідачем не було спростовано наявність договірних правовідносин між сторонами, то апеляційний суд зазначає, що у даному випадку судом першої інстанції не було вчинено усіх необхідних дій для повного та всебічного розгляду справи.

Водночас, враховуючи мету правочину, відносини між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, встановивши на підставі доказів факт наявності між сторонами кредитних правовідносин шляхом укладення у письмовій формі відповідного договору, та наявності у зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк", пославшись на не доведення укладення сторонами кредитного договору та щодо недосягнення всіх його істотних умов.

За статтею 526 ЦК України зобова`язання має вконуватися належним чином вдповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачем у справі не спростовано розмір заборгованості за основним боргом у сумі 58984, 19 грн, доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів, що є його процесуальним обов`язком.

Отже, є наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за основним боргом в розмірі 58984, 19 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до п. 6.3 кредитного договору від 15 травня 2012 року Банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, неустойок і збитків.

Про намір дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, сплати неустойки і збитків, банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені цим Договором.

27 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» на адресу ОСОБА_1 направило вимогу, відповідно до якої вимагали сплатити заборгованість за основним боргом - 58984,19 грн, в т.ч. прострочена сума 4740,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 5328,26 грн, в т.ч. прострочена сума 4779,05 грн, заборгованість зі спалти комісії за обслуговування кредиту - 2184,00 грн, в т.ч. прострочена сума 1872,00 грн. Заявлені вимоги просили виконати позичальником протягом 30 днів. (а.с. 12).

Відповідно до поштового повідомлення за трек-номером: 524, зазначена вимога була направлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням (а.с.13).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, право на нарахування процентів за користування коштами припинилось з 27 липня 2015 року.

Таким чином, стягненню підлягають проценти за користування коштами, які були нараховані та несплачені за період з 15 травня 2012 року по 27 липня 2015 року.

Нарахування Банком за вищезазначеним договором процентів після 27 липня 2015 по 10 грудня 2015 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ч. 4 ст. 264 ЦПК України.

З вимоги, яка була направлена на адресу ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 27 липня 2015 року заборгованість за процентами складає 5328, 26 грн.

Отже, за період з 15 травня 2012 року по 27 липня 2015 року заборгованість за процентами за користування кредитними коштами становить 5328, 26 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення між сторонами договірних відносин та факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість станом на 27 липня 2015 року за основним боргом в розмірі 58984, 19 грн, заборгованість за процентами в розмірі 5328, 26 грн, які підлягають стягненню.

Крім того, відповідно до п.6.1 Кредитного Договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, зазначених у п.4.7 цього договору, за відсутності додаткової угоди про відстрочення, Банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості за даним Договором.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку штрафних санкцій.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наведеного у Вимозі від 27 липня 2015 року вбачається, що заборгованість за основним боргом 58984,19 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 5328,26 грн.

Беручи до уваги положення п.6.1 Кредитного договору, від суми простроченої заборгованості за даним Договором 64312,45 грн (58984,19 + 5328,26), до сплати підлягає штраф у розмірі 10% , що складає 6431, 25 грн.

Водночас, враховуючи положенння ч.1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає до стягнення сума штрафних санкцій в розмірі 6266,47 грн (в межах заявлених позовних вимог).

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по щомісячній комісії, колегія суддів зазначає наступне.

Установлено, що пунктом 4.3, укладеного між сторонами кредитного договору встановлено, що позичальник щомісячно сплачує банку не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,39% від суми кредиту, вказаної у п.1.2. Договору. Згідно графіка погашення сума комісії щомісячно складає 312,00 грн. (а.с. 6-6зворот).

Згідно додатку №1 до кредитного договору від 15 травня 2012 року, платежами за надані супутні послуги є обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту, страхування, послуги нотаріусів, інші послуги. (а.с. 7-зворот).

Так, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11, статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, а у відповідності до частини восьмої статті 18 Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання ( передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематириального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит- це кошти, що надаються кредитодавцем ( банком або іншою фінансовою установою) спожиачеві на придбання продукції ( пункти 17 і 23 статті1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової устави з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071 цс16.

Вирішуючи спір у частині стягнення з відповідача на користь ПАТ « Укрбізнесбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» комісії, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що банк не вказав, за які саме його дії встановлена така комісія та які послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому банк нараховував комісію за послугу, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок ОСОБА_3 , що є незаконним.

З огляду на зазначені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду України апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку про стягнення з відповідача заборгованості по щомісячній комісії у розмірі 3744.00 грн.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Банком не доведено наявність договірних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2012 року № КАВНКФ/1000226.2, оскільки не встановив у повному обсязі всіх фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не надав належної правової оцінки всім доказам у справі, в тому й числі виписці по особовому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який був відкритий на підставі п. 2.3 Кредитного договору в ПАТ «Укрбізнесбанк», та з якого вбачається, що ОСОБА_1 , здійснював погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, тим самим підтверджено факт укладення кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт виникнення між сторонами договірних правовідносин та факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 70 578,92 грн, з яких: сума заборгованості по кредиту - 58984, 19 грн, заборгованості за процентами - 5328,26 грн, сума штрафних санкцій 6266,47 грн, яка підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Довіра та гарантія».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є частково випправданими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1099,80 грн (70578,92 х 1218,00 : 78164,00), за подання апеляційної скарги в розмірі 1649, 71 грн (70578,92 х 1827,00: 78164,00), а всього 2749.51грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року у цій справі, скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за Кредитним договором №КАВНКФ/1000226.2 від 15 травня 2012 року в розмірі 70578,92 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 58984, 19 грн, заборгованість за процентами - 5328,26 грн, штраф 6266,47 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судові витрати у розмірі 1099,80 грн за подання позовної заяви, 1649, 71 грн за подання апеляційної скарги, а всього 2749.51 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 05 квітня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.