Справа № 428/7839/16-ц
Провадження №2-з/428/44/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.03.2017р. за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору.

Одночасно із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить зупинити стягнення коштів на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №428/7839/16-ц від 20.09.2018р. на час розгляду справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення коштів на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №428/7839/16-ц від 20.09.2018р., суд відзначає наступне.

В силу п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову лише при оскарженні виконавчого документа.

Проте, в даному випадку не має місце оскарження боржником виконавчого документу у судовому порядку. Відповідач просить переглянути винесене судом заочне рішення, що не є оскарженням виконавчого документу в розумінні п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України.

Крім того, наслідком перегляду заочного рішення є постановлення судом ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення або скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду.

Вищеозначені норми процесуального закону, які врегульовують питання забезпечення позову та перегляду заочного рішення не передбачають можливість забезпечення заяви відповідача про перегляд заочного рішення, оскільки така заява не містить і не може містити жодних позовних вимог, які могли б бути забезпечені в порядку забезпечення позову, а право відповідача на відновлення судового розгляду забезпечується переглядом судом заочного рішення.

Окрім того, Закон України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав обов`язкового та можливого зупинення виконавцем виконавчого провадження.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Про подібний вид забезпечення позову йдеться в п.6 ст.150 ЦПК України.

Тобто, при застосуванні або Закону України «Про виконавче провадження», або ст.150 ЦПК України наступають ті самі правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій з виконавчого провадження.

Незважаючи на подібність положень, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження (вчинення виконавчих дій) та вжиття видів забезпечення позову за ст.150 ЦПК України різні, оскільки при застосуванні закону проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що зупинено.

Тобто законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме питання про зупинення виконавчого провадження вирішується виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Таким чином, прерогативним правом зупинення виконавчого провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження» наділений виключно виконавець і вирішення такого питання до компетенції суду не входить. Навіть у разі оскарження дій виконавця, який не зупинив виконавче провадження, суд вправі визнати його дії чи бездіяльність неправомірними та зобов`язати усунути порушення (поновити порушене право заявника). (ч. 2 ст.451 ЦПК України).

Зупинення виконавчого провадження за законом і зупинення виконання за правилами ЦПК України (пункти 2, 5, 6 ст.150 ЦПК України) - це різні правові інститути, які вчиняються в різних правових процедурах.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Враховуючи вищевикладені норми права, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, суддя дійшов висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження (виконавчого листа), оскільки до компетенції суду при вирішенні заяви про перегляд заочного рішення, яке знаходиться на стадії виконання, не входить вирішення питання щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, вирішенням даного питання наділений виключно виконавець.

Керуючись ст.ст.149-153, 258-261, 353, Перехідними положеннями ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду може бути безпосередньо оскаржена до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І.О. Юзефович