ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/575/21
Провадження № 2/210/823/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" березня 2021 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ступак С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гузєв І.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначив, що позивач ОСОБА_1 станом на 30 квітня 1993 року, працював на посаді електромонтера з ремонту електрообладнання в Виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства, правонаступником якого на сьогоднішній день є Комунальне підприємство «Кривбасводоканал». Зазначив, що 30 квітня 1993 року близько 08 годин 40 хвилин, знаходячись у Довгинцівському цеху, згідно наряду, виданого інженером-електриком ОСОБА_3 , у складі бригади електромонтерів, повинен був виконувати роботи з прибирання території трансформаторної підстанції 6/04 кВ каналізаційної насосної станції №15. При цьому бригадир електромонтерів ОСОБА_4 вирішив, що можна здійснювати прибирання вказаної території, адже були вимкненні вимикачі навантаження трансформатору №1 та №2 введення №1 та №2. Однак, віддаючи усну вказівку на прибирання території, ОСОБА_4 не врахував той факт, що залишились під напругою рухливі ножі вимикача навантаження введення №1, №2 осередків №6,5. Враховуючи вказане,в момент прибирання території трансформаторної підстанції, Позивач, внаслідок ураження електричним струмом, втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження у вигляді: «електротравматичне ураження електричним струмом, травматичний опік обличчя, тулуба, правої верхньої кінцівки ІІ-ІІІ АБ ст. 20».

Представник позивача зазначає, що відповідно до п. 11.1 акту Форми Н-1 компетентною комісією з питань розслідування нещасних випадків на виробництві було встановлено, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являлось ураження електричним струмом та дія екстремальних температур. Відповідно до п.11.2 акту ОСОБА_5 ,вказаною комісією було встановлено, що причинами виникнення нещасного випадку є незадовільна організація виконуваних робіт. Крім того, згідно п.11.3 акту Форми Н-1 вказано обладнання, експлуатація якого призвела до настання нещасного випадку, а саме комплектний пристрій на напругу понад 100 В, який є джерелом підвищеної небезпеки та належить Відповідачу.

Проте, представник позивача зазначив, що відповідно до п. 13 акту Форми Н-1 встановлено осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці: ОСОБА_3 , енергетик Довгинцівського цеху, який не забезпечив належну видачу наряду згідно з вимогами Правил техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів, чим порушив вимоги п. Б.2.2.4; ОСОБА_4 , бригадир електромонтерів з ремонту електрообладнання Довгинцівського цеху, який не забезпечив в повному обсязі заходи безпеки, передбачені Правилами техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів, чим порушив вимоги п. Б.2.2.9.а та самовільно змінив завдання, чим порушив п. Б.2.2.23 Правил техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів.

Таким чином, нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача, обумовлений дією джерела підвищеної небезпеки, який належить Відповідачу, а також внаслідок неналежного виконання Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, 10.01.1994 року Позивач вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією(далі -ЛТЕК), за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20%, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні,що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК«Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача. 12.03.1996 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% з 01.01.1996 року - безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні,що підтверджується довідкою ЛТЕК«Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача.

Представник позивач зазначає, що у зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 , у зв`язку з вказаним трудовим каліцтвом Позивач відчув сильний фізичний біль, тривалий час був суттєво обмежений в можливості пересуватись в просторі, переніс операцію по висіченню рубців, аутодермопластику, вимушений був знаходитись на стаціонарному лікуванні, проходив тривалі курси медичної реабілітації, що призвело до втрати життєвого часу, який Позивач міг витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити своєму духовному та інтелектуальному розвитку.

Крім того, представник позивача у позові зазначив, що Позивач обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності. Вказані вимушені зміни в житті позивача мають місце тривалий час та являються безстроковими, а стан здоров`я невідновним. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків трудового каліцтва, викликає у Позивача негативні емоцій, переживання, породжує відчуття соціальної незахищеності. Перелічені негативні явища в житті Позивача переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 120 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Представник Відповідача Комунального підприємства «Кривбасводоканал» - Шаповал З.А. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» було виконано всі заходи для безпечного проведення робіт: проведено цільовий інструктаж з техніки безпеки, до роботи допущені робочі, які мали право виконувати роботи, для виконання робіт були видані необхідні засоби індивідуального захисту та необхідні інструменти передбачені технологією роботи та правилами техніки безпеки, проте ОСОБА_1 ними не користувався. Тобто, ОСОБА_1 не дотримався вимог законодавства про охорону праці, не застосовував під час проведення робіт відповідні засоби захисту та спецодягу. Крім того, Позивач сам, навмисно, відкрив ключем дверцята осередку №5, наслідком чого стало ураження його електричним струмом. Отже, однією з причин нещасного випадку стала необережність Позивача, яка виникла у зв`язку з не виконанням ОСОБА_1 вимог техніки безпеки на робочому місці, а не з вини КП «Кривбасводоканал», який в свою чергу робив все можливе для недопущення таких випадків на виробництві.

Статтею 454 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) та п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено: якщо груба необережність самого потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування, якщо інше не передбачено законом Союзу РСР, повинен бути зменшений або у відшкодуванні шкоди повинно бути відмовлено. Як грубу необережність, зокрема, може бути враховано нетверезий стан, нехтування правилами техніки безпеки.

Крім того, представник відповідача зазначила, що на час виникнення спірних правовідносин питання відшкодування шкоди на виробництві були врегульовані Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993року № 472,відповідно до п.11 яких моральна шкода відшкодовувалась за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органіву вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду.Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові №6-26цс12 від 18 квітня 2012 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачу втрата працездатності первинно була встановлена 14.01.1994 року. Враховуючи те, що втрата 20% професійної працездатності ОСОБА_1 первинно була встановлена рішенням міжрайонної травматологічної МСЕК №2 м. Кривого Рогу 14.01.1994 року Наказом №6 Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 14.01.1994 року було вирішено встановити відшкодування ОСОБА_1 шкоди в зв`язку з втратою професійної працездатності шляхом щомісячної виплати у розмірі 20% середньомісячного заробітку електромонтера по ремонту обладнання 4-го розряду Довгинцівського цеху. Виплату здійснювати з 11.01.1994р. по 01.01.1996р. Також даним наказом вирішено сплатити єдиноразову допомогу ОСОБА_1 у розмірі 11 104 270крб. (станом 30.04.1993р. середньомісячна заробітна плата працівника по економіці України в цілому становила 25 396 крб).

Наказом №94 Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 19.03.1996 року було вирішено встановити відшкодування ОСОБА_1 шкоди в зв`язку з втратою професійної працездатності шляхом щомісячної виплати у розмірі 20% середньомісячного заробітку електромонтера по ремонту обладнання 4-го розряду Довгинцівського цеху. Виплату здійснювати з 01.01.1996 р і безстроково в дні виплати заробітної плати робітникам Довгинцівського цеху.

Представник відповідача у відзиві вказала, що на їх думку позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Кривбасводоканал» не підлягають задоволенню, так як ОСОБА_1 була відшкодована моральна шкода у вигляді одноразової грошової виплати у сумі 11 млн. 104 тис 270 крб. згідно Наказу №6 Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства від 14.01.1994 року.

Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається Позивач та Відповідач, суд прийшов до наступного висновку.

При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках.

Судом встановлено, що відповідно до запису №9 трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 з 17.02.1989 року ОСОБА_1 прийнята електромонтером по ремонту електро приладів 4 розряду в Виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства, 24.10.1994 року звільнена за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. (а.с. 20-22)

Правонаступником Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства є Комунальне підприємство «Кривбасводоканал», вказані обставини не оскаржується учасниками по справі.

30 квітня 1993 року близько 08 години 40 хвилин, стався нещасний випадок з ОСОБА_1 , під час обслуговування роботи з прибирання території трансформаторної підстанції 6/04 кВ каналізаційної насосної станції №15, що підтверджується Актом про нещасний випадок № 1 Форми Н-1 від 03 травня 1993 року.

Відповідно до п. 11 вказаного Акту, нещасний випадок на виробництві стався за наступних обставин: 30 квітня 1993 року близько 08 годин 40 хвилин, знаходячись у Довгинцівському цеху, згідно наряду, виданого інженером-електриком ОСОБА_3 , у складі бригади електромонтерів, повинен був виконувати роботи з прибирання території трансформаторної підстанції 6/04 кВ каналізаційної насосної станції №15. При цьому бригадир електромонтерів ОСОБА_4 вирішив, що можна здійснювати прибираннявказаної території, адже були вимкненні вимикачі навантаження трансформатору №1 та №2 введення №1 та №2. Однак, віддаючи уну вказівку на прибирання території, ОСОБА_4 не врахував той факт, що залишились під напругою рухливі ножі вимикача навантаження введення №1, №2 осередків №6,5. Враховуючи вказане,в момент прибирання території трансформаторної підстанції, Позивач, внаслідок ураження електричним струмом, втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження у вигляді: «електротравматичне ураження електричним струмом, травматичний опік обличчя, тулуба, правої верхньої кінцівки ІІ-ІІІ АБ ст. 20.

Відповідно до п. 11.1 акту Форми Н-1 компетентною комісією з питань розслідування нещасних випадків на виробництві було встановлено, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являлось ураження електричним струмом та дія екстремальних температур.

Відповідно до п.11.2 акту ОСОБА_5 ,вказаною комісією було встановлено, щопричинами виникнення нещасного випадку є незадовільна організація виконуваних робіт.

Крім того, згідно п.11.3 акту Форми Н-1 вказано обладнання, експлуатація якого призвела до настання нещасного випадку, а саме комплектний пристрій на напругу понад 100 В, що відповідно до діючого законодавства України визначено джерелом підвищеної небезпеки та належить Відповідачу.

Відповідно до п. 13 акту Форми Н-1 встановлено осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці: ОСОБА_3 , енергетик Довгинцівського цеху, який не забезпечив належну видачу наряду згідно з вимогами Правил техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів, чим порушив вимоги п. Б.2.2.4; ОСОБА_4 , бригадир електромонтерів з ремонту електрообладнання Довгинцівського цеху, який не забезпечив в повному обсязі заходи безпеки, передбачені Правилами техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів, чим порушив вимоги п. Б.2.2.9.а та самовільно змінив завдання, чим порушив п. Б.2.2.23 Правил техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів; ОСОБА_1 , електромонтер по ремонту електрообладнання Довгинцівського цеху допустив недотримання інструктивних вказівок отриманих від бригадира ОСОБА_6 чим порушив вимоги пункту Б.2.2.15 Правил техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів. (а.с. 11-13).

Відповідно до Довідки виданої лікарем ОСОБА_7 , ОСОБА_1 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні 2-ї міської лікарні м. Кривого Рогу з 11.10. по 16.11.1993 року. (а.с. 19)

10.01.1994 року ОСОБА_1 вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20%, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні,що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК«Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача. (а.с.10)

12.03.1996 року ОСОБА_1 повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% з 01.01.1996 року - БЕЗСТРОКОВО, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні,що підтверджується довідкою ЛТЕК«Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача. (а.с. 10)

Постановою Фонду соціального страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України №10460 від 08.04.2002 року «Про продовження призначення страхової виплати», ОСОБА_1 продовжено раніше призначену щомісячну грошову допомогу в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 87,12 грн. (а.с.15)

Постановою Фонду соціального страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України №21790п14 від 01.03.2003 року «Про призначення перерахованої страхової виплати у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки 1 березня наступного року», ОСОБА_1 призначено перерахування грошової суми в розмірі 102,98 грн. (а.с.16 зворот)

Постановою Фонду соціального страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України №37767п23 від 01.03.2004 року «Про призначення перерахованої страхової виплати у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки 1 березня наступного року», ОСОБА_1 призначено перерахування грошової суми в розмірі 118,63 грн.. (а.с.16)

Постановою Фонду соціального страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України №87491бер05 від 01.03.2005 року «Про призначення перерахування щомісячної грошової виплати з 1 березня», ОСОБА_1 призначено перерахування грошової суми в розмірі 146,86 грн. (а.с.17)

Постановою Фонду соціального страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України №152023бер06 від 01.03.2006 року «Про призначення перерахування щомісячної грошової виплати з 1 березня», ОСОБА_1 призначено перерахування грошової суми в розмірі 176,68 грн. (а.с.17 зворот)

Постановою Фонду соціального страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України №179647бер07 від 01.03.2007 року «Про призначення перерахування щомісячної грошової виплати з 1 березня», ОСОБА_1 призначено перерахування грошової суми в розмірі 209,01 грн. (а.с.18)

Постановою Фонду соціального страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України №0407/11141/08065/0001 від 01.04.2007 року «Про призначення потерпілому перерахування щомісячної страхової виплати з 1 березня року», ОСОБА_1 призначено перерахування грошової суми в розмірі 235,14 грн. (а.с.18 зворот)

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено втрату професійної працездатності, у 1994 році по трудовому каліцтву, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд вважає, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.

У відповідності до положень п.11 цих Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30 000,00 грн., а максимальний 1 200 000,00 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року викладених у постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, та тягнуть за собою відчуття болю.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, нещасний випадок стався з вини працівника підприємства Відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт отримання трудового каліцтва, встановлення стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку, з урахуванням ступеню вини відповідача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежена в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, а також суд враховує, що основною причиною нещасного випадку є порушення Відповідачем, як роботодавцем та Позивачем вимог з охорони праці, які призвели до нещасного випадку, що було встановлено актом про розслідування нещасного випадку від 03 травня 1993 року, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 60 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 8, ч.3 ст. 22, 43, 46 Конституції України, ст.13 Закону України "Про охорону праці», ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику в наслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Єсеніна, буд. 6А, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал», , місце знаходження: місто Кривий Ріг, вулиця Єсеніна, буд. 6А, на користь держави судовий збір 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ступак