провадження № 4-с/752/147/21
УХВАЛА

24.03.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

за участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесі Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до суду зі скаргою, в якій просив поновити строк КП «Київтеплоенерго» для подання скарги на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М.; визнати дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. щодо винесення повідомлення від 20.01.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання незаконними; визнати повідомлення від 20.01.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, прийняте старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. неправомірним; скасувати повідомлення від 20.01.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, прийняте старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М.

В обґрунтування скарги зазначено, що 11.11.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованості за отримані послуги із централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з урахуванням інфляційної складової боргу, трьох відсотків річних та судового збору. У зв`язку із невиконанням боржником судового наказу № 752/18542/16-ц в добровільному порядку ПАТ «Київенерго» звернулось до виконавчої служби із заявою про його примусове виконання. 19.12.2017 року державним виконавцем було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, яка фактично була отримана ПАТ «Київенерго» 25.02.2019 року. Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2019 року у справі № 752/18542/16-ц було замінено стягувача на стадії виконання судового рішення із ПАТ «Київенерго» на КП «Київтеплоенерго». 28.12.2020 року КП «Київтеплоенерго» звернулось до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання судового наказу у справі № 752/18542/16-ц. Однак, 20.01.2021 року старшим державним виконавцем Танащук О.М. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із пропущенням встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. КП «Київтеплоенерго» вважає, що зазначене повідомлення винесене із порушенням норма матеріального права, та, як наслідок, підлягає скасуванню, а тому скаржник вимушений звернутись до суду із даною скаргою.

В судове засідання заявник та заінтересовані особи не з`явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника скаржника до суду надійшла заява про можливість розгляду скарги без її участі. Причини неявки інших сторін суду невідомі, у зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 11.11.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованості за отримані послуги із централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з урахуванням інфляційної складової боргу, трьох відсотків річних та судового збору.

ПАТ «Київенерго» звернулось до виконавчої служби із заявою про його примусове виконання, та 19.12.2017 року державним виконавцем було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, яка фактично була отримана ПАТ «Київенерго» 25.02.2019 року, про що свідчить відмітка на супровідному листі державного виконавця.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2019 року у справі № 752/18542/16-ц було замінено стягувача у даній справі із ПАТ «Київенерго» на КП «Київтеплоенерго».

28.12.2020 року КП «Київтеплоенерго» звернулось до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання судового наказу у справі № 752/18542/16-ц.

20.01.2021 року старшим державним виконавцем Танащук О.М. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку із пропущенням встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, та зазначене повідомлення було отримано КП «Київтеплоенерго» 27.01.2021 року.

Як вбачається із повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу, підставою для не прийняття такого повідомлення є те, що стягувачем були пропущені строки пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Скаржник зазначає, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років, та строки пред`явлення виконавчого документу до виконання перериваються у разі повернення його стягувачу, а тому старшим державним виконавцем в порушення вимог закону неправомірно було винесено повідомлення про його повернення.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог скарги, суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02 червня 2016 року, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Аналіз наведених норм Закону дає підстави дійти висновку про те, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його повернення.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з доданої до скарги копії судового наказу стягувач подавав виконавчий документ до відповідного виконавчого органу з метою його примусового виконання. Останній, було повернуто стягувачу, згідно дати на супровідному листі виконавчої служби 19.12.2017 року, однак, стороною скаржника було надано доказ, який свідчить про фактичне отримання судового наказу після його повернення державним виконавцем лише - 25.02.2019 р.

Таким чином строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався, востаннє 25.02.2019 року. Таким чином новий відлік почався з цієї дати і мав би закінчитись 25.02.2022 року.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.12.2020 року стягувач повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою та судовим наказом у справі № 752/18542/16-ц, тобто в межах трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, однак, старшим державним виконавцем було залишено поза увагою факт переривання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та помилково винесено повідомлення про його повернення стягувачу, в зв`язку із закінченням строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. було винесене повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірно, оскільки, фактично строк після повернення виконавчого документу без виконання перервався, та стягувачем було подано повторно виконавчий документ до примусового виконання в межах, визначених законом строків, а відтак вимоги скарги в частині визнання повідомлення неправомірним та його скасування підлягають задоволенню.

В той же час, суд зазначає про те, що згідно із положеннями статті 8 Конституції України, визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно зі ст. 55 Конституції, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у пункту 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів».

Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції. Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшло свого об`єктивного підтвердження неправомірність дій старшого державного виконавця під час винесення повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, суд вважає, що вимога заявника про визнання дій старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. щодо винесення повідомлення від 20.01.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання незаконними, задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, суд знаходить скаргу частково обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесі Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Визнати повідомлення від 20.01.2021 року про повернення стягувачу виконавчого документа - судового наказу № 752/18542/16-ц від 31.01.2017 року, - без прийняття до виконання, винесене старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесею Миколаївною, - неправомірним.

Скасувати повідомлення від 20.01.2021 року про повернення стягувачу виконавчого документа - судового наказу № 752/18542/16-ц від 31.01.2017 року, - без прийняття до виконання, винесене старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесею Миколаївною.

В решті вимог скарги, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Чередніченко