Провадження №2/932/4420/21

У Х В А Л А
10 серпня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про визнання безпідставною відмову про видачу дублікату документа та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, пред`являючи позов до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, з підстав визнання безпідставною відмову про видачу дублікату документа та зобов`язання приватного нотаріуса ДМНО Лозенко В.В. видати дублікат іпотечного договору №0301/0708/71-150-Z-1, який зареєстрований в реєстрі за №2915, який укладався ПАТ Сведбанк та ОСОБА_1 , де предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано в провадження судді Кудрявцевої Т.О.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач приватний нотаріус ДМНО Південно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19 листопада 2020 року на адресу суду надіслала лист, яким повідомила суд, що постанова про відмову у видачі дублікату винесена 22 травня 2020 року у відповідності до чинного на той час законодавства, однак 14 липня 2020 року до ст. 53 Закону України Про нотаріат, яка була опублікована у новій редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №614-VI від 01 жовтня 2008 року, внесено зміни, а тому в редакції Закону №775-IX від 14 липня 2020 року ст.53 Закону України Про нотаріат передбачає можливість видачі дублікатів документів, посвідчених або виданих нотаріусом, посадовою особою органу самоврядування, за письмовою згодою правонаступника осіб, за доручення яких або щодо яких вчинялась нотаріальна дія, а дублікат іпотечного договору в тому числі за письмовою заявою іпотекодержателя за іпотечним договором, що дає їй можливість видати їм дублікат іпотечного договору від 31.07.2008 року за р.№ 2915, але за умови відсутності судового спору між сторонами за вказаною нотаріальною дією.
Ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2020 року ТОВ Кредитні ініціативи звернулось до приватного нотаріуса ДМНО Лозенко В.В. із заявою про видачу дублікату іпотечного договору №0301/0708/71-150-Z-1, який зареєстрований в реєстрі за №2915, який укладався ПАТ Сведбанк та ОСОБА_1 , де предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . При цьому ТОВ Кредитні ініціативи посилалось на те, що договір укладений між ВАТ Сведбанк, яке 28 листопада 2012 року відступило право вимоги ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс, яке, в свою чергу, 28 листопада 2012 року відступило право вимоги за спірним іпотечним договором ТОВ Кредитні ініціативи, яке на день звернення із заявою до приватного нотаріуса є правонаступником усіх прав та обов`язків за кредитним договором №0301/0708/70-150 від 31 липня 2008 року та договору іпотеки №0301/0708/150-Z-1 від 31 липня 2008 року, та ОСОБА_1 .
Постановою приватного нотаріуса ДМНО Лозенко В.В. від 26 травня 2020 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності правових підстав видачі дублікату договору, оскільки ст.ст. 8, 49, 53 Закону України Про нотаріат та п.1.1 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України такі дії можливо вчиняти лише за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, та у разі втрати або зіпсування документу, однак зазначене законодавство не містить норми, яка визначає, що особа, до якої було відступлено право вимоги є тотожною з особами, за дорученням яких або щодо яких учинялась нотаріальна дія. Рекомендовано за отримання дублікату договору іпотеки звернутись одній із осіб, щодо якої вчинялись нотаріальні дії.
Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., в якому просить визнати безпідставною відмову приватного нотаріуса ДМНО Лозенко В.В. про видачу дубліката іпотечного договору №0301/0708/71-150-Z-1, який зареєстрований в реєстрі за №2915; зобов`язати приватного нотаріуса ДМНО Лозенко В.В. видати дублікат іпотечного договору № 0301/0708/71-150-Z-1, зареєстрованого в реєстрі за №2915, який укладено ПАТ Сведбанк та ОСОБА_1 .
Підставою позову позивач зазначив, що 31.07.2008 року приватним нотаріусом Лозенко В.В. було посвідчено іпотечний договір № 0301/0708/71-150-Z-1, зареєстрований в реєстрі за №2915, який було укладено між ПАТ Сведбанк та ОСОБА_1 , згідно умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . 28.11.2012 року між ПАТ Сведбанк, який виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за яким банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржником процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір Факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило фактору - ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить зазначеному товариству на підставі документації. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржником процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 31.07.2008 року № 0301/0708/71-150. Позивач зазначає, що відмова відповідача видати йому дублікат іпотечного договору позбавила його права на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотека є забезпеченням виконання умов кредитного договору, які позичальником були порушені в частині сплати заборгованості за кредитом.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
За змістом статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.
З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», звертаючись до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. про визнання безпідставною відмову про видачу дублікату документа та зобов`язання вчинити певні дії зазначило, що відмова відповідача видати дублікат іпотечного договору позбавила його права на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яка є забезпеченням виконання умов кредитного договору, які позичальником були порушені в частині сплати заборгованості за кредитом. Тобто, фактично позивачем оскаржуються дії приватного нотаріуса (який є одночасно державним реєстратором) щодо відмови видати дублікат іпотечного договору. Фактично позивачем оспорюється сама дія приватного нотаріуса без оспорювання будь-якого права чи інтересу іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно,.. тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Тому судам при розгляді позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно слід пам`ятати, що це справи адміністративної юрисдикції згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року N 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".
Частиною першою статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
Згідно ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).
З матеріалів справи вбачається, що правовідносини виникли між ТОВ «Кредитні ініціативи» та приватним нотаріусом Лозенко В.В., з посиланням на те, що позивач не може реалізувати своє право на стягнення заборгованості з позичальника за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за вищевказаним договором іпотеки, оскільки відповідач, за твердженням позивача, безпідставно відмовив йому у видачі дубліката іпотечного договору.
З огляду на викладене, у даній справі вбачається наявність саме публічно-правових відносин, у яких позивач вважає неправомірними дії відповідача та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору із даним відповідачем чи щодо оскарження його дій критерієм такого розмежування є предмет та суть оскарження.
Позивач оскаржує саме дії відповідача і цей спір не стосується його речових прав, тому такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду України у справі №490/5986/17-ц, викладеній в постанові від 28.07.2018р.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;
З огляду на вищенаведені обставини, провадження у даній справі підлягає закриттю.
Одночасно суд вважає зав необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 257, 260-261, 353 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про визнання безпідставною відмову про видачу дублікату документа та зобов`язання вчинити певні дії закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення судом, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання копії ухвали, через суд першої інстанції.

Суддя Т.О. Кудрявцева