2/465/467/21
УХВАЛА

про самовідвід судді

"06" квітня 2021 р. Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

за участю секретаря судового засідання Беркій Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача Реймера В.Є.,

представника третьої особи Ган Х.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву судді Величка О.В. про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4", головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4" Нестора Романа Андрійовича,Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, начальника Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Зуба Володимира Івановича, міського голови м. Львова Садового Андрія Івановича, третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, Міністерства юстиції України, Пенсійного фонду України, Міністерства охорони здоров`я, про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в зв`язку із затримкою термінів її виплати, порушення умов колективного договору, -

в с т а н о в и в :

В провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Величка О.В. перебуває справа № 465/2699/18 (провадження №2/465/467/21) за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4", головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4" Нестора Романа Андрійовича,Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, начальника Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Зуба Володимира Івановича, міського голови м. Львова Садового Андрія Івановича, третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, Міністерства юстиції України, Пенсійного фонду України, Міністерства охорони здоров`я, про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в зв`язку із затримкою термінів її виплати, порушення умов колективного договору.

05.04.2021 р. суддею Франківського районного суду м. Львова Величком О.В. подано заяву про самовідвід. В заяві суддя зазначає, що після відкриття провадження у справі, а саме 16.03.2021 р., представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в мережі Інтернет, зокрема з використанням соціальної мережі Фейсбук, розмістив коментар, у якому поставив під сумнів професійні якості судді ОСОБА_4 та публічно висловив свої оціночні судження щодо діяльності ОСОБА_4 на посаді судді, зазначивши, що буде докладати усіх зусиль для реагування на його дії.

Відтак, наведена вище обставина може викликати сумнів у безсторонності та об`єктивності і сформувати в інших осіб, зокрема в учасників справи, уявлення (думку) про упередженість судді Величка О.В. під час розгляду даної справи.

Згідно з ч.1 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.9 ст.40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заявили, що головуючому судді Величку О.В. категорично не довіряють, однак, відводу не заявляють, проти самовідводу заперечують. Крім цього, представник ОСОБА_2 заявив, що у нього є підстави вважати про наявність у судді ОСОБА_4 конфлікту інтересів у даній справі. Позивач ОСОБА_1 підтримаав думку своїх представників.

Представник третьої особи - Міністерства юстиції України - Ган Х.П. у вирішенні питання самовідводу поклалася на думку суду, просить розглянути такий відпоідно до вимог чинного законодавства.

Розглянувши заяву судді Величка О.В. про самовідвід у справі № 465/2699/18, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Під час вивчення матеріалів позовної заяви встановлено, що позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в зв`язку із затримкою термінів її виплати, порушення умов колективного договору.

Заява про самовідвід обґрунтована тим, що після відкриття провадження у справі, а саме 16.03.2021 р., представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в мережі Інтернет, зокрема з використанням соціальної мережі Фейсбук, розмістив коментар, у якому поставив під сумнів професійні якості судді ОСОБА_4 та публічно висловив свої оціночні судження щодо діяльності ОСОБА_4 на посаді судді, зазначивши, що буде докладати усіх зусиль для реагування на його дії.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (п. 1 ст. 6).

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. У статті 17 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Заявляючи про самовідвід у справі, суддя керувався також усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема пунктом 56 рішення ЄСПЛ від 06 березня 2018 року у справі «Михайлова проти України», в якому Суд нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., наприклад, рішення у справі «Моріс проти Франції» (Morice v. France), заява № 29369/10, пункт 73, ЄСПЛ 2015, з подальшими посиланнями). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (там само, пункт 76). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється».

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошує, що такі правила виражають заінтересованість національного законодавця з приводу усунення всіх обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості відповідного судді чи суду, та є спробою забезпечити неупередженість шляхом усунення причин таких проблем. Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, вони спрямовані на усунення будь-якого прояву небезсторонності, і таким чином сприяють підвищенню довіри, яку суди мають вселяти громадськості у демократичному суспільстві. Таким чином, ЄСПЛ вказав, що будь-який суддя, стосовно якого є законні підстави для побоювань у відсутності неупередженості, повинен взяти самовідвід.

Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Вищезазначене кореспондується із пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, відповідно до яких суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Враховуючи наведені обставини, з метою недопущення будь-яких сумнівів в об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді в ході розгляду справи та вирішення спору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення самовідводу судді Величка О.В. у цивільній справі № 465/2699/18.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 36, 39, 40, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Задоволити заяву судді Франківського районного суду м. Львова Величка О.В. про самовідвід у розгляді цивільної справи № 465/2699/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4", головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Стоматологічна поліклініка №4" Нестора Романа Андрійовича,Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, начальника Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Зуба Володимира Івановича, міського голови м. Львова Садового Андрія Івановича, третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, Міністерства юстиції України, Пенсійного фонду України, Міністерства охорони здоров`я, про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в зв`язку із затримкою термінів її виплати, порушення умов колективного договору.

Матеріали справи №465/2699/18 передати до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на повторний автоматизований розподіл для визначення судді у порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Величко О.В.