Справа № 1311/1499/12 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/811/3234/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
№ 22-ц/811/3211/20
№ 22-ц/811/3236/20
№ 22-ц/811/3235/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року та на додаткові рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2013 року, 18 вересня 2014 року та 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Дельта Банк», Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и в:

В червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: АТ Дельта Банк, Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 20.11.2007 року на прохання ОСОБА_2 між ними було укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний комплекс на час укладення договору купівлі-продажу складався з шести будівель, а саме: А.-1 автогаражі, загальною площею 554,4 кв.м.; Б-1 навіси для сільськогосподарських машин, загальною площею -164,1 кв. м.; В-1 склад запчастин, загальною площею -75,8 кв.м.; Г-1 навісии для сільськогосподарських комбайнів, загальною площею - 774,9 кв.м.; Д-1 навіси для сільськогосподарських тракторів, загальною площею -234,4 кв. м.; Б-1 майстерня, загальною площею -334,6 кв.м. Вищезазначений комплекс належав позивачу на праві приватної власності, що посвідчувалося, виданим виконавчим комітетом Дернівської сільської ради Камянка-Бузького району Свідоцтвом про право власності на вищевказане нерухоме майно, а також відповідно належність на праві приватної власності майна було зареєстровано в ДКП Червоноградського МБТ1 за № 10512489 від 07.05.2005 року. В укладеному з відповідачем договорі купівлі-продажу вони також зазначили продажну ціну майнового комплексу, однак фактично вказаний договор купівлі-продажу на прохання відповідача та по домовленості між ними не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а був укладений для того, щоб відповідач мав підстави передати згідно договору майно в заставу на виконання споживчого кредитного договору, який був укладений в той же день 20.11.2007 року між відповідачем та АКІБ УкрСиббанк. Жодних грошей від відповідача у відповідності до укладеного договору купівлі-продажу майнового комплексу позивач не отримав і не міг отримати, оскільки майно відповідачу позивач фактично не передав і згідно наявного у нього свідоцтва на право власності продовжував бути власником вищезазначеного майна. 20.11.2007 року відповідач в забезпечення виконання договору споживчого кредиту, укладеного з АКІБ УкрСиббанк ( на теперішній час правонаступником вказаного банку є АТ Дельта Банк уклав договір іпотеки, згідно якого передав в заставу нерухоме майно (комплекс) для того, щоб отримати споживчий кредит. В червні 2012 року після звернення до Червоноградського МБТІ позивачу стало відомо про те, що відповідачем було вчинено на своє прізвище перереєстрацію права власності на майно на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу від 20.11.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, чим було грубо порушено їх домовленість про те, що жодних дій з майном останній вчиняти не буде, в тому числі і перереєстровувати в Червоноградському МБТІ майновий комплекс і тоді позивач вирішив звернутись до суду щодо визнання правочину, а саме договору купівлі-продажу майна, укладеного між позивачем та відповідачем 20.11.2007 року недійсним. Зазначив, що ним пропущено строк на звернення з позовом до суду про визнання правочину недійсним з поважних причин, оскільки про таке порушення позивач дізнався лише в червні 2012 року.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року позов задоволено.

Поновлено строк для звернення до суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: АТ Дельта Банк, Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним.

Визнано договір купівлі-продажу майнового комплексу, укладеного 20 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., реєстр № 7276 недійсним.

Скасовано Свідоцтво про право власності на майновий комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_2 Червоноградським МБТІ Львівської області.

Зобовязано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. зняти заборону щодо відчуження нерухомого майна комплекса з шести будівель, шляхом внесення до Державного реєстру іпотек запису про вилучення з Державного реєстру іпотек, запису зареєстрованого за № 7278 вчиненого 20.11.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. про обтяження нерухомого майна комплексу з шести будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 державне мито на користь держави в розмірі 3219 грн.

Додатковим рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2013 року зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. видати ОСОБА_1 оригінали свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме: майновий комплекс з шести будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , видане 26.04.2005 року виконавчим комітетом Дернівської сільської ради ОСОБА_1 та витяг про реєстрацію права власності на вищевказане майно, видане Червоноградським МБТІ 07.05.20005 року.

Доручено реєстраційній службі Камянка-Бузького районного управління юстиції зняти заборону щодо відчуження нерухомого майна - комплексу з шести будівель, шляхом вилучення запису, який внесений та зареєстрований за №7278 до Державного реєстру іпотек приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. про обтяження нерухомого майна - комплекс з шести будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року зобов`язано реєстраційну службу Камянка-Бузького районного управління юстиції вилучити запис, який внесений 20 листопада 2007 року та зареєстрований за №7278 до Державного реєстру іпотек приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я.

Додатковим рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року доповнено рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року у цивільній справі №1311/1499/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Дельта Банк», Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним.

Доручено реєстраційній службі Камянка-Бузького районного управління юстиції зняти заборону щодо відчуження нерухомого майна комплексу з шести будівель, шляхом вилучення запису, який внесений та зареєстрований за №6060920 до Державного реєстру іпотек приватним нотаріусом Хара Н.С. Київського міського нотаріального округу на підставі іпотечного договору 7277 від 20.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Лаврик Т.Я. Львівського міського нотаріального округу про обтяження нерухомого майна- комплексу з шести будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,

Рішення суду та додаткові рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

В апеляційній скарзі на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконними і не обґрунтованими, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи.

Покликається на те, що задовольняючи позов про визнання недійсним договору купівлі продажу, суд першої інстанції виходив одночасно із двох самостійних підстав ст.. 229 та ст.. 230 ЦК України, при чому жодної із них позивач не зазначив, як підстави позову та не надав суду жодних доказів.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2013 року покликається на те, що задовольняючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував прийнятого ним додаткового рішення обмежившись лише посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України.

Просить додаткове рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року та додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року покликається на те, що судом ухвалено додаткове рішення, яким визнано недійсним іпотечний договір та зобов`язано реєстраційну службу вчинити дії, при цьому реєстраційну службу Камянка-Бузького районного управління юстиції навіть не була залучена до справи. Незважаючи на це, суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Просить додаткові рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяв про ухвалення додаткового рішення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 01 квітня 2021 року.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідають зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов вважав, що позивач ОСОБА_1 , укладаючи договір купівлі-продажу комплексу, посвідченого 20.11.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., реєстр № 7276 помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зазначеного правочину, оскільки відповідач ОСОБА_2 навмисно ввів позивача ОСОБА_1 в оману щодо обставин, даного правочину, що підтверджується матеріалами справи, а відтак суд прийшов до висновку, що правочин слід визнати недійсним.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу комплексу, посвідченого 20 листопада 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., реєстр № 7276 ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив комплекс із шести будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 757500 грн., які покупець ОСОБА_2 зобовязаний сплатити продавцю ОСОБА_1 протягом 20.11.2007 року.Розрахунок має бути здійснений у м.Львові з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально.

20 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту№0, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 150 000, 00 доларів США.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань встановлених кредитним договором, між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» 20 листопада 2007 року укладено договір іпотеки №7277 від 20 листопада 2007 року, згідно яким, предметом іпотеки є комплекс будівель, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

20 листопада 2007 року між позивачем ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №158902, умовами якого передбачено, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за невиконання позичальником ( ОСОБА_2 ) усіх його зобов`язань, що виникли з договору №0 від 20.11.2007 року.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що договір був укладений для того, щоб відповідач мав можливість передати згідно договору купівлі-продажу майно в заставу на виконання споживчого кредитного договору, який був укладений в той же день 20.11.2007 року між відповідачем та АКІБ УкрСиббанк. Гроші від відповідача у відповідності до укладеного договору купівлі-продажу майнового комплексу позивач не отримав і не міг отримати, оскільки майно відповідачу позивач не передав і не мав на меті передавати, і згідно наявного у нього свідоцтва на право власності продовжував бути власником вищезазначеного майна.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз?яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

У матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 , в якій він зазначає, що ОСОБА_2 20 листопада 2007 року здійснив повний розрахунок за куплений в нього комплекс, який знаходиться у АДРЕСА_1 . Розрахунок здійснювався у місті Львові. При цьому 20.11.2007 року ним отримано 757 500, 00 гривень. Будь-яким матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за проданий комплекс, він, гр.. ОСОБА_1 до гр.. ОСОБА_2 не має.(а.с. 47)

Окрім цього, ОСОБА_2 після укладення договору купівлі продажу спірного майна, як новий власник, розпорядився вказаним майном та уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки.

Колегія суддів, не встановила обставин, які б підтверджували фіктивність правочину та приходить до висновку, що волевиявлення сторін правочину було спрямовано на припинення права власності у попереднього власника комплексу та виникнення такого права у нового власника, що відповідає правовій природі договору купівлі-продажу.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_2 навмисно ввів позивача ОСОБА_1 в оману щодо обставин, даного правочину, такі не підтверджуються матеріалами справи, оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що був обізнаний про намір відповідача передати спірне майно в заставу.

З огляду на зазначене, рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення, про відмову в в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Дельта Банк», Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що додаткові рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2013 року, 18 вересня 2014 року та 06 жовтня 2016 року також підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.. 220 ЦПК України ( в редакції що діяла на момент винесення додаткових рішень судом першої інстанції) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «про судове рішення у цивільній справі» Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК ; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Як вбачається з позовної заяви, позовними вимогами ОСОБА_1 були : визнати недійсним договір купівлі-продажу комплексу, укладеного 20.11.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; скасувати свідоцтво про право власності на майновий комплекс, видане ОСОБА_2 Червоноградським МБТІ.

Проте, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, ухвалив оскаржувані додаткові рішення, якими вирішив позовні вимоги, які не були заявлені в позовній заяві та не були дослідженими в судовому засіданні.

Окрім цього, в додаткових рішеннях суд першої інстанції зобов`язав приватного нотаріуса Львіського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та реєстраційну службу Кам`янка-Бузького районного управління юстиції до вчинення дій, які не були залучені до участі у справі,та незважаючи на це суд вирішив питання про їхні права та обов`язки.

Враховуючи, що судом першої інстанції допущено грубе порушення норм процесуального права, додаткові рішення підлягають скасуванню.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 грудня 2012 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Дельта Банк», Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним відмовити.

Додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2013 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 від 29 квітня 2013 року про ухвалення додаткового рішення по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Дельта Банк», Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним відмовити.

Додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 12 червня 2014 року про ухвалення додаткового рішення по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Дельта Банк», Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним відмовити.

Додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 27 вересня 2016 року про ухвалення додаткового рішення по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Дельта Банк», Червоноградське МБТІ про визнання правочину недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3540 грн. 90 коп. судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.