ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1509/21 Справа № 192/2006/18 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань перед споживачем,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки та пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань перед споживачем.

Позов мотивований тим, що 20 травня 2018 року нею з відповідачем було укладено договір №АІ-4052L, відповідно до якого відповідач зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передачі їй у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця.

Нею було сплачено своєчасно та в повному обсязі вартість виробів в сумі 15162 грн., але відповідач не виконав своєчасно свої зобов`язання за договором і не виготовив та не передав в обумовлений строк їй у власність ПВХ конструкції.

Свої зобов`язання відповідач виконав 29 липня 2018 року, прострочивши виконання зобов`язання на 18 днів.

Тому просила стягнути з відповідача неустойку передбачену договором в розмірі 272 грн. 92 коп., а також пеню передбачену законодавством, а саме Законом України «Про захист прав споживачів» в розмірі 11371 грн. 50 коп.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за несвоєчасне виконання договору №АІ-4052L від 20 травня 2018 року в розмірі 272 грн. 92 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат; в задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач виконав договір 29 липня 2018 року, тоді, як відповідно до умов договору повинен був виконати його 03 липня 2018 року, і тому розмір неустойки складає 272 грн. 92 коп., відповідачем даний факт не спростовано, а тому вимоги позивачки про стягнення з відповідача неустойки передбаченої Договором є обґрунтованими. Враховуючи положення ст. 549 ЦК України, а також положення ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд вважає, що стягнення з відповідача неустойки у виді пені, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», одночасно з неустойкою передбаченою договором є притягнення до юридичної відповідальності відповідача повторно за одне й те саме правопорушення і тому в задоволені вимог позивачки про стягнення з відповідача пені в розмірі 11371 грн. 50 коп. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що згідно договору №АІ-4052L від 20 травня 2018 року (далі Договір), укладеного між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця (а.с. 3-4).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору, замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 15162 грн. 00 коп. Після виконання пункту 3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору.

Згідно п. 3.9 Договору, зобов`язання виконавця по вказаному договору вважається виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому передачі виробів.

Відповідно до п. 4.2 Договору у випадку невиконання замовником п. 3.2 виконавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % вартості даного Договору за кожен робочий день прострочки.

Згідно до відмітки на Договорі борг за договором сплачений.

Як вбачається з товарного чеку № АК-39087 від 06 червня 2018 року за договором №АІ-4052L сплачено борг в розмірі 7662 грн. 00 коп. (а.с. 5).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач виконав договір 29 липня 2018 року, тоді, як відповідно до умов договору повинен був виконати його 03 липня 2018 року, і тому розмір неустойки складає 272 грн. 92 коп., відповідачем даний факт не спростовано, а тому вимоги позивачки про стягнення з відповідача неустойки передбаченої Договором є обґрунтованими. Враховуючи положення ст. 549 ЦК України, а також положення ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд вважає, що стягнення з відповідача неустойки у виді пені, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», одночасно з неустойкою передбаченою договором є притягнення до юридичної відповідальності відповідача повторно за одне й те саме правопорушення і тому в задоволені вимог позивачки про стягнення з відповідача пені в розмірі 11371 грн. 50 коп. відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається зі ст. 627 ЦК України - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно не застосовані норми Господарського Кодексу України, оскільки відповідач є суб`єктом підприємницької діяльності, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки спірні правовідносини виникли саме з цивільних правовідносин, а тому судом першої інстанції вірно застосовані норми цивільного права.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 11371 грн. 50 коп., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а стягнення з відповідача неустойки у виді пені, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», одночасно з неустойкою передбаченою договором є притягнення до юридичної відповідальності відповідача повторно за одне й те саме правопорушення.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко