ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/450/20

провадження № 22-ц/4809/540/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Ковальов А. І.

відповідач - Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

представник відповідача - адвокат Стадніченко Ірина Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Стадніченко Ірини Володимирівни, яка представляє інтереси Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у складі головуючого судді Бугайченко Т. А.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

12.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог (а.с.163 т.1, а.с.131 т.2), просилавизнати протиправним звільнення з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 154-з від 24 грудня 2019 року з урахуванням змін, внесених наказом № 4-з від 11 січня 2020 року, поновити на посаді комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з 14 січня 2020 року, допустити негайне виконання рішення у частині поновлення на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2020 року по день постановлення судового рішення про поновлення на посаді з розрахунку 226,48 грн у період з 14 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року, з розрахунку 233,60 грн у період з 01 вересня 2020 року, але не менше законодавчо встановленого рівня заробітної плати за оскаржуваний період, стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн матеріального відшкодування моральної шкоди, 10 000 грн витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі наказу № 32-к від 28.02.2007 ОСОБА_1 з 01 березня 2007 року прийнята до абонентського відділу комунального підприємства «Олександрія-водоканал», на посаду бухгалтера.

01 квітня 2009 року позивач переведена у межах відділу на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду (наказ № 22-к від 31.03.2009).

12 липня 2011 року позивача, згідно наказу КП «Олександрія-водоканал» № 60-к від 12.07.2012, переведено на посаду комірника підприємства.

Згідно рішення Кіровоградської обласної ради № 189 від 23.09.2011, комунальне підприємство «Олександрія-водоканал» з 01 квітня 2012 року реорганізовано, шляхом приєднання до обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», того ж дня позивача, згідно наказу підприємства № 50-к від 01.04.2012, зараховано до штатного складу Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКПП «Дніпро-Кіровоград», на посаду комірника служби з будівництва й експлуатації будівель та споруд.

В подальшому, наказом № 147-к від 01.11.2013, позивача переведено працювати комірником господарчої дільниці з 01 листопада 2013 року.

28 жовтня 2019 року було вручено наказ підприємства № 186 від 28.10.2019 про скорочення з 31 грудня 2019 року у штатному розкладі посади комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ.

Листом ОКВП «Дніпро-Кіровоград» № 3386/11/0721 від 28.10.2019 позивача повідомлено, що у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі наказу по підприємству від 28 жовтня 2019 року № 186 вона попереджається про майбутнє звільнення з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 31 грудня 2019 року. Як працівнику, який попереджається про скорочення, запропоновано вакантні робочі місця: машиніст насосних установок 2 розряду дільниці насосних станцій служби водопостачання Кропивницького ВКГ (місячний оклад 6687 грн); машиніст насосних установок 2 розряду дільниці насосних станцій служби водовідведення Кропивницького ВКГ (місячний оклад 6687 грн); оператор на решітці 3 розряду каналізаційних очисних споруд служби головного технолога Кропивницького ВКГ (місячний оклад 7428 грн); оператор установок для зневоднення осаду 4 розряду каналізаційних очисних споруд служби головного технолога Кропивницького ВКГ (місячний оклад 8358 грн); контролер водопровідного господарства абонентного відділу служби збуту 3 розряду Олександрійського ВКГ (відрядна форма оплати праці); оператор електронно-обчислювальних та обчислювальних машин абонентного відділу служби збуту 4 розряду Олександрійського ВКГ, на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 (місячний оклад 6555 грн) та запропоновано повідомити підприємство про прийняте рішення протягом трьох робочих днів з дня вручення повідомлення.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, 30 жовтня 2019 року позивач звернулась до комісії по трудових спорах ОКВП «Дніпро-Кіровоград» із заявою про розгляд трудового спору, посилаючись на неврахування наявного переважного права на залишення на роботі, а також неузгодження наказу про вивільнення із профспілковим комітетом, просила визнати протиправним оспорюваний наказ.

Протоколом засідання комісії по трудових спорах ОКВП «Дніпро-Кіровоград» № 1 від 08.11.2019 відмовлено у задоволенні заяви щодо скасування наказу підприємства та вирішено звернутися до служби кадрового забезпечення ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з питання пропонування до 31 грудня 2019 року всіх вакантних робочих місць, які відповідають її кваліфікації.

На виконання рекомендацій КТС 24 грудня 2019 року позивачу було вручено лист ОКВП «Дніпро-Кіровоград» № 176/14, яким повторно повідомлено про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 31 грудня 2019 року, на підставі наказу по підприємству від 28 жовтня 2019 року № 186. Цим листом їй як працівнику, який попереджається про скорочення, запропоновано вакантне робоче місце агента з постачання відділу матеріально-технічного забезпечення служби матеріально-технічного забезпечення, розвитку та інвестицій Кропивницького водопровідно-каналізаційного господарства (місячний оклад 7040 грн).

Того ж дня вручено наказ (розпорядження) відповідача № 154-з від 24.12.2019 про звільнення з 31 грудня 2019 року.

Втім, з огляду на перебування на стаціонарному лікуванні у період з 27 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року, наказом відповідача № 4-з від 11 січня 2020 року внесено зміни до наказу від 24 грудня 2019 року № 154-з, та вирішено вважати днем звільнення 13 січня 2020 року.

Вважаючи своє звільнення з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» таким, що вчинене з порушенням законодавства про працю, позивач просила поновити її на роботі - на тій посаді, з якої її було незаконно звільнено.

В обгрунтування доводів щодо незаконного звільнення позивач посилалась також на те, що відповідачем не було враховано, що вона єдиний працівник в сім`ї, сїї повнолітній син навчається на 4 курсі Дніпропетровського університету внутрішніх справ на платній основі. В ОКВП «Дніпро-Кіровоград» (КП «Олександрія-водоканал») працювала з 01 березня 2007 року, має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві.

У період роботи у КП «Олександрія-водоканал» із нею двічі траплялися нещасні випадки на виробництві - 16 липня 2009 року та 22 листопада 2010 року, що підтверджується відповідними актами. Довідками до акта огляду МСЕК № 152369 від 10 лютого 2009 року та № 456586 від 04 квітня 2011 року підтверджується, що їй встановлена 3 група інвалідності по зору, причиною чого також є робота на підприємстві. Станом на дату звільнення їй вже виповнився 61 рік, стаж роботи значно перевищує 20 років, що у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить про досягнення пенсійного віку.

Зазначене свідчить про переваги для її залишення на роботі, які всупереч вимог ст. 42 КЗпП України не були враховані відповідачем.

ОКВП «Дніпро-Кіровоград» при звільненні порушені приписи ст.ст. 43, 252 КЗпП України, адже фактично з дня вступу на роботу до КП «Олександрія-водоканал» вона є членом профспілки комунального підприємства «Олександрія-водоканал», тому її звільнення неможливе без попередньої згоди зазначеної профспілкової організації та є однією з підстав для поновлення на посаді.

Обрахований нею розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач мотивувала періодичним збільшенням мінімальної заробітної плати.

Крім того, позивач посилалась на необхідність відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, яка полягає у душевних та навіть фізичних стражданнях, яких вона зазнала та продовжує зазнавати у зв`язку з порушенням її конституційного права на працю, передбаченого ст. 43 Конституції Україн. Адже, звільнивши з роботи, відповідач позбавив її законного заробітку як джерела до існування, змусив нести додаткові витрати для організації власного життя, пов`язані з отриманням правової допомоги, зверненням до суду тощо. З метою забезпечення себе та своєї сім`ї вона вимушена вишукувати додаткові засоби, братися до роботи, протипоказаної їй за віком та станом здоров`я, позичати кошти у близьких та знайомих. Після повідомлення про наступне звільнення, не знайшовши підтримки з боку комісії по трудових спорах, позивач сильно занепала, у неї загострилися тяжкі захворювання. Зрозумівши невідворотність звільнення, потрапила на стаціонарне лікування до Олександрійської ЦМЛ, понесла значні витрати на придбання лікарських засобів, що підтверджується документально.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 154-з від 24 грудня 2019 року з урахуванням змін, внесених наказом № 4-з від 11 січня 2020 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з 14 січня 2020 року.

Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 48 500,92 грн, який обраховано без утримання податків та інших обов`язкових платежів, 10 000 грн моральної шкоди, 10 000 грн витрат на правову допомогу та 840,80 грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць, тобто за період з 14 січня 2020 року по 14 лютого 2020 року в сумі 4516,28 грн, яка обрахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів та про поновлення на посаді допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав встановленим, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог законодавства, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 48 500,92 грн, моральна шкода в сумі 10 000 грн, та 10 000 грн понесених за надання правничої допомоги.

Суд дійшов висновку, що на підприємстві були працівники, які займали посади комірників та з якими ОСОБА_1 могла конкурувати, відповідачем навіть не аналізувалось наявність у неї переважного права залишення на роботі у порівнянні з іншими працівниками, що є грубим порушенням вимог ч. 1 ст. 42 КЗпП України.

Суд не погодився із доводами представника відповідача, що на підприємстві в момент звільнення позивача були відсутні посади, що могли бути запропоновані останній, виходячи з її професії, спеціальності, освіти та кваліфікації, оскільки це суперечить положенням частини третьої статті 49-2 КЗпП України, за змістом якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, при тому, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що існують на всьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, за умови, що він враховуючи освіту та кваліфікацію може виконувати цю роботу. Отже, працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

Суд вказував, що згідно довідок ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 10.07.2020 про вакансії по підприємству за період з 28.10.2019 по 20.01.2020, за вказаний період на підприємстві було 78 вакантних посад, у тому числі в Олександрійському водопровідно-каналізаційному господарстві - лаборант хіміко-бактеріологічних аналізів ІІІ розряду лабораторії водопостачання. Вказану посаду ОСОБА_1 при звільненні зайняти не пропонували. Та дійшовши висновку, що вакантна посада лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3-го розряду, не могла бути запропонована ОСОБА_1 , оскільки вона не має відповідної освіти, відповідач не перевірив та не довів, що дійсно позивач не могла виконувати обов`язки за цією посадою, з урахуванням того, що відповідність посади обумовлена посадовими обов`язками, а не наявністю відповідної освіти, з врахуванням того, що позивач могла пройти професійну підготовку на виробництві.

При цьому суд не погодився з іншими доводами позивача і вважав безпідставнимїї посилання на те, що її звільнення відбулось без погодження із первинною профспілковою організацією, членом якої вона являється, у зв`язку із не доведеністю належними доказами її перебування у членах профспілки.

Доводи позивача про те, що станом на час її звільнення були вакантними посади старшого комірника та завідувача складом також на думку суду є безпідставними і не підтвердженими жодним доказом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача - адвокат Стадніченко І. В. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення в частині визнання звільнення ОСОБА_1 протиправним, поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та відшкодування витрат на правничу допомогу, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що Верховний Суд, розглядаючи аналогічну категорію справ, у постановах від 09 грудня 2019 року у справі № 488/4844/15-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 761/37621/16-ц, виклав правовий висновок щодо застосування норм ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, про обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника на дотримання гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату. Де зазначив, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, стану здоров`я тощо.

Відповідач стверджує, що позивач ОСОБА_1 була своєчасно попереджена про зміни в організації праці та про можливе майбутнє вивільнення, про заплановане скорочення також завчасно сповіщено профспілковий комітет. Переважних прав залишення на посаді не було, що встановлено під час розгляду справи та відображено в судовому рішенні.

28.10.2019 винесено наказ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за № 186 «Про скорочення штату працівників», відповідно до якого наказано: скоротити з 31.12.2019 у штатному розкладі посаду комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства; начальнику служби кадрового забезпечення ознайомити з даним наказом під особистий підпис ОСОБА_1 - комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства.

Метою прийняття такого рішення підприємством було підвищення ефективності і оптимізацїї роботи підприємства, враховуючи, що на підприємстві в м. Олександрія відсутній склад для тимчасового зберігання матеріальних цінностей; всі матеріали, які приходять від постачальників, одразу ж передаються підзвітним особам для подальшого використання в виробництві та для проведення ремонтних робіт; фактично комірник не здійснює оприбуткування і видачу тимчасових матеріальних цінностей та не веде їх облік.

З наказом № 186 від 28.10.2019 позивач ознайомилася 28.10.2019, не пізніше ніж за 2 місяці до вивільнення, як передбаченост. 49-2 КЗпП України. 28.10.2019 позивач отримала повідомлення «Про заплановане вивільнення» з пропозицією 7-ми вакантних робочих місяць, відповідно до її фаху, освітній кваліфікації, та станом здоров`я, незалежно від того, в якому структурному підрозділі вона працює.

В повідомленні про скорочення ОСОБА_1 зазначила, що з наказом категорично не згодна, жодних заяв про переведення на одну з запропонованих посад до відділу кадрів від неї не надходило.

Суд встановив і зазначив це у своєму рішення, що у зв`язку з обмеженнями за станом здоров`я позивача було переведено з посади бухгалтера на посаду комірника. При цьому, відповідно до медичних висновків позивач могла працювати на посаді комірника та охоронника в денний час в окулярах. Можливості для її переведенні на просту некваліфіковану працю прибиральниці за медичними висновками дозволу надано не було. Таким чином, позивачу дозволено виконувати роботу, яке не має перенавантажень та напруженості і виконується тільки в денний час.

Враховуючи обмеження в роботі за станом здоров`я працівника, відповідач не міг пропонувати їй усі посади без виключення, оскільки ст. 43 Конституції України громадянам гарантується право на безпечні і здорові умови праці.

Відповідач вказує, що не допустив порушення таких засад права як добросовісність, розумність та справедливість, дотримався балансу інтересів роботодавця та працівника, останній мав об`єктивно усвідомити та обміркувати запропоновані йому вакантні посади з точки зору можливості виконувати ті, чи інші обов`язки.

Вважає таким, що висновок суду про те, що відповідач, з урахуванням виключно освіти позивача, мав можливість запропонувати їй робоче місце лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3-го розряду, без дослідження обставин наявності відповідної кваліфікації та перевірки можливості виконання таких обов`язків за наявності обмежень за станом здоров`я, грунтується на припущеннях. Також необгрунтованим є висновок суду, що ОСОБА_1 , не маючи відповідної кваліфікації та досвіду, могла успішно пройти професійну підготовку на виробництві та бути працевлаштована на посаду лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу.

Відповідач звертає увагу, що робоче місце лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3-го розряду, в березні 2019 року, було атестоване за умовами праці. Відповідно до протоколів № 166.1, №166.2, № 166,3 та № 731 від 12.03.2019 на вказаному робочому місці визначено шкідливі, важкі та напружені умови праці, які полягають в тому, що протягом 73% період робочого часу працівник перебуває в умовах тривалості зосередженого спостереження, постійна наявність токсичних речовин (кислоти соляної та рідких лугів II класу небезпечності), а також постійне перебування в незручній робочій позі.

Враховуючи шкідливі, важкі та напружені фактори виробничого середовища, встановлену групу інвалідності працівника з обмеженнями роботи за станом здоров`я, вказане робоче місце не могло бути запропоноване позивачу. Докази проведення атестації робочого місця лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу не надавалась до суду першої інстанції, оскільки суд залишив дане питання поза увагою, в ході розгляду справи обмежився встановленням кваліфікації та освіти позивача та порівнянням їх з наявними вакансіями.

При цьому, висновки суду, що ОСОБА_1 , не маючи відповідної кваліфікації та досвіду, могла успішно пройти професійну підготовку на виробництві та бути працевлаштована на посаді лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу грунтуються на припущеннях, не обґрунтовані з посиланням на відповідні докази, на підставі яких вони зроблено.

Суд першої інстанції неправомірно зробив висновок, що працевлаштування попередженого про звільнення, у зв`язку із скороченням штату, працівника - це лише обов`язок роботодавця, не врахував один з головних аспектів, згоду самого працівника, яка є ключовою умовою такого працевлаштування.

З огляду на викладену норму законодавства про працю та правову позицію Верховного Суду щодо її застосування, ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було зобов`язане і виконало цей обов`язок, запропонувавши позивачу всі вакантні посади, які існували чи створені на дату скорочення відповідно до наявної кваліфікації працівника, його освіти, кваліфікації, досвіду, стану здоров`я.

Відповідач вважає, що викладені у судовому рішенні висновки про наявність підстав для поновлення на роботі ОСОБА_1 лише з тих підстав, що їй не запропонували посади лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3-го розряду, не зважаючи на відсутність у неї відповідної освіти, не відповідають жодній нормі закону, порушують право ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на справедливий судовий розгляд.

Також відповідач не погоджується із висновком суду щодо підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Посилається на те, що порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У п.п. 3, 9 постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи моральну шкоду в розмірі 10 000 грн суд виходив з того, що відповідач позбавив її законного заробітку та змусив її нести додаткові витрати для організації свого життя пов`язані з отримання правової допомоги та звернення до суду. Отримання правової допомоги та звернення до суду розцінено судом як втрата нормальних життєвих зв`язків та додаткових зусиль для організації свого життя.

Фактично суд оцінив пошук позивачем адвоката та звернення до суду, як заподіяна моральна шкода у розмірі 10 000 грн і ці дії призвели великої тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках. Якими чином і якими обставинами суд керувався, що пошук адвоката і звернення до суду є досить тяжким процесом для відповідача є незрозумілим, оскільки в державі забезпечується вільний доступ до отримання правової допомоги (в т.ч. безоплатної) і пошук адвоката та наразі не є складним процесом, а також забезпечується рівний і безперешкодний доступ громадянам до правосуддя.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення витрат за надання правової допомоги у справі в розмірі 10 000,00 грн, суд послався на обґрунтованість вказаної вимоги, оскільки позивачем підтверджено сплату таких послуг на користь адвоката.

При цьому, на думку відповідача, самого факту оплати послуг адвоката є недостатньо для підтвердження понесених витрат. До матеріалів справи позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Позивач не надала суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Із проведеної позивачем оплати за правову допомогу не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє відповідача можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Стадніченко І. В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача та її представника адвоката Ковальова А. І., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 у 1981 році здобула вищу освіту за спеціальністю - інженер економіст, що підтверджується копією диплому серії НОМЕР_1 (а.с. 148 т. 1).

Згідно записів трудової книжки на підставі наказу № 32-к від 28.02.2007 року ОСОБА_1 з 01 березня 2007 року була прийнята до абонентського відділу комунального підприємства «Олександрія-водоканал» на посаду бухгалтера, 01 квітня 2009 року переведена у межах відділу на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду (наказ № 22-к від 31.03.2009), наказом КП «Олександрія-водоканал» № 60-к від 12.07.2012 переведена на посаду комірника підприємства (а.с. 156-163 т. 2).

Згідно актів № 01 від 20 липня 2009 року та № 02 від 29.12.2010, 16.07.2009 та 22 листопада 2010 року із ОСОБА_1 траплялися нещасні випадки пов`язані з виробництвом (а.с. 34-41 т. 1).

За наслідками первинного огляду МСЕК, проведеного 10.02.2009, ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності з 08.01.2009. Причиною інвалідності зазначено: загальне захворювання по зору, рекомендовано обмежити працю, пов`язану з напругою зору (а.с. 43 т. 1).

Наказом від 18.03.2009 №20-к бухгалтера абонентського відділу ОСОБА_1 з 19.03.2009 відсторонено від виконання обов`язків за основною роботою, запропоновано раціональне працевлаштування - контролером водопровідного господарства 3 розряду, підстава довідка від 10.02.2009 Кіровоградського ОН МСЕК (а.с. 49 т. 1).

Наказом КП «Олександрія-Водоканал» від 31.03.2009 № 22-К з 01.04.2009 ОСОБА_1 переведено з посади бухгалтера абонентського відділу на посаду контролера водопровідного господарства (а.с. 51 т. 1).

17.11.2010 за наслідками медичного огляду ОСОБА_1 визнана непридатною до роботи на посаді контролера (а.с. 42 т. 1).

02.02.2009 та 13.04.2010 офтальмо-неврологічним МСЕК ОСОБА_1 встановлювались програми реабілітації інваліда (а.с. 45-48 т. 1).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 04.04.2011 року, ОСОБА_1 , за наслідками повторного огляду з 01.03.2011 встановлена третя група інвалідності, безтерміново. Причину інвалідності вказано: загальне захворювання по зору. Відповідно висновку про умови та характер праці ОСОБА_1 рекомендовано обмежити роботу з напругою зору у нічний час (а.с. 44 т.1).

Рішенням Кіровоградської обласної ради №320 від 20.09.2011 вирішено припинити юридичну особу Комунальне підприємство «Олександрія-водоканал», у результаті реорганізації шляхом приєднання до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (а.с. 15-17 т. 1).

Рішенням Кіровоградської обласної ради № 189 від 23.09.2011 Комунальне підприємство «Олександрія-водоканал» з 01 квітня 2012 року реорганізовано шляхом приєднання до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» .

ОСОБА_1 згідно наказу підприємства № 50-к від 01.04.2012 зараховано до штатного складу ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на посаду комірника служби з будівництва й експлуатації будівель та споруд (а.с. 91 т. 2).

В подальшому наказом № 147-к від 01.11.2013 ОСОБА_1 переведено на посаду комірника господарчої дільниці (а.с. 92 т. 2).

25.09.2019 ОКВП «Дніпро-Кіровоград» повідомило первинну профспілкову організацію ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про скорочення з 31.12.2019 посади комірника господарської дільниці Олександрійського ВКГ. За результатами розгляду порушеного адміністрацією підприємства питання первинною профспілковою організацією ОКВП «Дніпро-Кіровоград» прийняте рішення про надання згоди на скорочення зазначеної посади у штатному розкладі, а також проінформовано, що працівник, який займає посаду, що скорочується, не є членом профспілкової організації (а.с. 87-89 т. 1).

Відповідно до копії наказу від 21.10.2019 №182 ОКВП «Дніпро-Кіровоград», з метою підвищення ефективності і опримізації роботи підприємства, керуючись ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України та ст. 36, ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, вирішено скоротити з 31.12.2019 посаду комірника господарської дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства; запропонувати працівнику, що підпадає під скорочення вакантні посади; у разі відмови від переведення або відсутності вільних посад провести попередження про наступне вивільнення з роботи з 31.12.2019 у зв`язку із скороченням посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України та ознайомити з даним наказом під розпис; подати необхідні матеріали до відповідного центру зайнятості; до 31.12.2019 підготувати наказ по особовому складу про звільнення працівника згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з врахуванням виплати вихідної допомоги і компенсаційних виплат за невикористані дні щорічної відпустки. Начальнику фінансово-економічної служби наказано внести відповідні зміни до штатного розкладу та ввести їх в дію з 01 січня 2020 року (а.с. 84 т. 1).

Згідно копії наказу ОКВП «Дніпро-Кіровоград» № 186 від 28.10.2019 скорочено у штатному розкладі з 31 грудня 2019 посаду комірника господарчої діяльності, наказано ознайомити з даним наказом під особистий підпис ОСОБА_1 (а.с. 23, 85, 86 т. 1).

28.10.2019 ОКВП «Дніпро-Кіровоград» повідомило позивача під особистий підпис про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі наказу №186 від 28.10.2019 (а.с. 24, 87-88 т. 1 ).

Згідно копії заяви від 28.10.2019 ОСОБА_1 зверталася до комісії по трудовим спорам ОКВП «Дніпро-Кіровоград» щодо правомірності наказу генерального директора від 28.10.2019 №186 «Про скорочення штату працівників» (а.с. 25-26 т. 1).

Відповідно до копії протоколу № 1 засідання комісії по трудовим спорам ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 08.11.2019 комісією розглянути заяву ОСОБА_1 , та вирішено відмовити у задоволенні заяви (а.с. 27-29, 89-93 т. 1).

19.12.2019 ОСОБА_1 під особистий підпис повідомлено про майбутнє вивільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.30 т.1).

Згідно копії наказу ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 24.12.2019 № 154-з «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено з 31.12.2019 із займаної посади, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.31 т.1).

Відповідно до копії листка непрацездатності ОСОБА_1 в період з 27.12.2019 по 10.01.2020 перебувала на лікарняному (а.с.32 т.1).

У зв`язку з цим наказом від 11.01.2020 №4-з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» внесено зміни до наказу від 24.12.2019 №154-з «Про припинення трудового договору» та вважати днем звільнення ОСОБА_1 - 13 січня 2020 року (а.с.33 т.1).

Згідно інформації Обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України від 21.07.2020 первинна профспілкова організація КП «Олександрія-водоканал» була знята з обліку з 01.01.2013, у зв`язку із системною несплатою профспілкових внесків та роз`яснено ОСОБА_1 , що ППО КП «Олександрія-водоканал» не знята з обліку в установах юстиції, не дає право вважати цю організацію та її керівництво легітимними та спроможними представляти будь-чиї інтереси (а.с. 128 т.1).

Відповідно довідки первинної профспілкової організації ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 25.06.2020 № 5, з моменту створення ОКВП «Дніпро-Кіровоград» 02.12.2010, ОСОБА_1 не перебувала на обліку в первинній організації. Відповідно вимог статуту на підставі якого діє первинна профспілкова організація ОКВП «Дніпро-Кіровоград», членство у профспілці є добровільним і набувається з дня подачі заяви про вступ до профспілки зі сплатою членських внесків. Вказаних дій ОСОБА_1 вчинено не було (а.с. 155 т.1).

Згідно протоколу засідання об`єднаного профкому профспілкової організації «Олександрійського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства» від 04.02.2019 вирішено припинити діяльність первинної профспілкової організації «Олександрійського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства» шляхом ліквідації підприємства та написання заяв робітників про вступ та прийняття в первинну профспілкову організацію ОКВП «Дніпро-Кіровоград». Рішенням Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 05.04.2019 вирішено провести державну реєстрацію припинення громадського формування в результаті його ліквідації відносно профспілкової організації Олександрійського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (а.с. 156-157 т.1).

Згідно копії довідки про суму виплаченого доходу і утриманих податків за місцем основної роботи дохід ОСОБА_1 в період з січня по грудень 2019 року склав 50 737,08 грн (а.с. 56 т. 1).

Відповідно довідки ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 19 березня 2020 року № 164, ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 3 999,12 грн за листопад 2019 року та 3 588,53 грн за грудень 2019 року (а.с. 164 т. 1).

Із копій штатних розкладів керівників, фахівців та службовців дирекції, а також робітників ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з 1 липня 2019 року та з 1 січня 2020 року вбачається, що посада комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства відсутня, що підтверджує скорочення вказаної посади на момент звільнення ОСОБА_1 із посади комірника, зайнята посада комірника була також у Світловодському структурному підрозділі (а.с. 95-104 т. 1, а.с. 2-74 т. 2).

Згідно довідки про вакантні посади станом на 01 липня 2019 року та довідки від 10 липня 2020 року чисельність працівників ОКВП «Дніпро-Кіровоград», згідно штатного розкладу складала 1584 особи, а з 01 січня 2020 року - 1587,5 особи (а.с. 82-85 т. 2).

Згідно інформації ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 25.09.2019 посада комірника господарчої діяльності Олександрійського ВКГ скорочена (а.с.87 т.2).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору, у тому числі, підставами припинення трудового договору є: угода сторін (п. 1), розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41).

Згідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України, припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, обговорення питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників лежить поза межами компетенції суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як встановлено ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України, якою регулюється порядок вивільнення працівників, передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25 травня 2016 року справа № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обґрунтовуючи незаконність звільнення, позивач зокрема зазначала, що роботодавцем не виконано обов`язку щодо її працевлаштування, оскільки не було запропоновано всіх наявних вакантних посад за період з повідомлення про можливе вивільнення до безпосереднього звільнення.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, стану здоров`я, тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15.

Встановлено, що відповідачем дотримано вказаних вимог закону, 28.10.2019 попереджено ОСОБА_1 про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с. 24, 87-88 т. 1), 19.12.2019 повідомлено про майбутнє вивільнення із займаної посади (а.с. 30 т. 1), запропоновано вільні на час її звільнення посади, при цьому враховано кваліфікаційний рівень та стан здоров`я відповідача, в подальшому наказом від 24.12.2019 № 154-з «Про припинення трудового договору», з врахуванням наказу від 11.01.2020 № 4-з, звільнено 13.01.2020 її у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с. 31, 33 т.1), 24.12.2019 ознайомлена з наказом, та отримала розрахунок і трудову книжку, що не заперечувалося сторонами.

Факт того, що у ОКВП «Дніпро-Кіровоград» відбулося скорочення штату, зокрема скорочена посада комірника господарчої дільниці, знайшов своє підтвердження.

Позивач вказувала, що їй були запропоновані інші вакантні посади у ОКВП «Дніпро-Кіровоград» (а.с. 87-88 т. 1), від яких вона відмовилася.

Як встановлено, у штатному розписі ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з 1 січня 2020 посада комірника господарчої дільниці була скорочена (а.с.99,104 т.1).

ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було запропоновано ОСОБА_1 ряд інших посад, які відповідають її кваліфікаційному рівню та стану здоров`я (а.с. 87-88 т.1).

Доказів того, що позивач погодилася на одну із запропонованих їй посад, а відповідач відмовив, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції вказав, що згідно довідок ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 10.07.2020 про вакансії по підприємству за період з 28.10.2019 по 20.01.2020, за вказаний період на підприємстві було 78 вакантних посад, у тому числі в Олександрійському водопровідно-каналізаційному господарстві - лаборант хіміко-бактеріологічних аналізів ІІІ розряду лабораторії водопостачання. Вказану посаду ОСОБА_1 при звільненні зайняти не пропонували.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача адвокат Стадніченко І. В., зокрема посилалася на те, що ОСОБА_1 не запропонували посади лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3-го розряду, через відсутність у неї відповідної освіти, фаху, кваліфікації досвіду та стану здоров`я, на підтвердження чого надано: - протокол засідання постійно діючої атестаційної комісії по проведенню атестації робочих місць за умовами праці ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 20.05.2019 №2 (а.с. 221-226 т. 2), згідно якого результати лабораторно-інструментальних досліджень факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу на робочому місці встановлено, що посади лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу відноситься до шкідливих, важких та напружених умов праці; - копії протоколів проведення досліджень мікроклімату, шумового навантаження та інфразвуку, важкості та напруженості праці, досліджень повітря робочої зони (а.с. 227-230 т. 2).

Також надано копію посадової Інструкції лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу (а.с. 21-24 т. 3).

Згідно п.1.6. вказаної Інструкції шкідливими та небезпечними виробничими факторами роботи є: токсична і дратуюча дія шкідливих речовин на організм людини, підвищена загазованість та запиленість повітря робочої зони, підвищена або знижена температура повітря робочої зони, шум, недостатня освітленість робочої зони, робоча поза, емоційна напруженість.

Лаборант виконує вимірювання з метою визначення хімічного та мікробіологічної складу питної та природної води відповідно до вимог стандартів і технічки умов з використанням відповідних приладів, реактивів, лугів та кислот (п.2.2. Інструкції).

Відповідно до п.5.1. та п. 6.1. Інструкції лаборант повинен знати, зокрема, основи загальної та аналітичної хімії, мікробіології, основи метрології, має мати професійно-технічну освіту з присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації за професією «Лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу» підтверджена дипломом кваліфікованого робітника та іншими документами, що підтверджують професійну кваліфікацію, четвертий рівень Національної рамки кваліфікацій, стаж роботи за професією лаборанта хімічного аналізу ІІ розряду не менше 1 року.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має знання, кваліфікаційний рівень та освіту, стаж роботи, які відповідають вимогам Інструкції лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про охорону праці» працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров`я.

Згідно з частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі - Конвенція).

Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я.

Доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я.

Згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83 (з подальшими змінами та доповненнями), МСЕК Міністерства охорони здоров`я роблять експертизу тривалої або стійкої втрати працездатності, які в кожному конкретному випадку визначають ступінь і тяжкість порушення функцій організму, можливість особи з інвалідністю виконувати роботу за певною професією або роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за основною професією чи близькою для неї за кваліфікацією.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що стан здоров`я, освіта, кваліфікаційний рівень та попередній досвід позивача не відповідають вимогам посади лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу, та дійшов помилкового висновку, що через відсутність доказів щодо пропозиції ОСОБА_1 зайняти вакантну посаду лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу 3-го розряду її звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, а тому вона підлягає поновленю на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач вживав заходи на реальне працевлаштування позивача, запропонувавши їй у період між попередженням про наступне вивільнення та звільненням 7 вакантних посад, з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, стану здоров`я, від яких ОСОБА_1 відмовилася, що не може свідчити про невиконання ним вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що їй не запропоновано інші вакантні посади, які на час звільнення були наявні, в тому числі в інших структурних підрозділах ОКВП «Дніпро-Кіровоград», та вона мала переважне право на залишення на роботі є безпідставними, оскільки переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у цьому випадку мало місце скорочення посади комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград», яка була єдиною в даному структурному підрозділі.

Вирішувати питання про доцільність перестановки (перегрупування) працівників між структурними підрозділами підприємства суд не повинен робити.

Питання переведення працівників з одного структурного підрозділу (відділу, дільниці) в інший за їх згодою, належить виключно до повноважень власника чи уповноваженого ним органу, оскільки це стосується питання організації виробництва і праці, а тому суди не повинні входити в обговорення питання доцільності такого переведення (перестановки).

При звільненні у зв`язку зі скороченням штату працівників враховується переважне право працівника залишитися на роботі та пропонується інша робота на тому самому підприємстві, в установі, організації. Коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, формується з осіб, які займають аналогічну (ідентичну) посаду.Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною другою статті 42 КЗпП України, зокрема, визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду висловленого у постанові від 22.05.2019 року у справі № 753/3889/17, перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

Суд першої інстанції перевірив наведені позивачем обставини, на які вона посилалась в обгрунтування своїх вимог, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що переваги, які б давали ОСОБА_1 право на залишення на роботі, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України, не встановлені. Ці висновки суду не оспорюються сторонами.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України встановлено, щорозірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач ОСОБА_1 на час вирішення питанняпро її звільнення була членом первинної профспілкової організації ОКВП «Дніпро-Кіровоград» або іншої, тому посилання в позові на порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України при її звільненні є безпідставними.

Тож звільнення позивача допускалося без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Колегія суддів, дійшла висновку, що підстави для визнання звільнення ОСОБА_1 незаконним і поновлення на роботі відсутні, оскільки звільнення позивача з посади відбулось із дотриманням закону.

З урахуванням норм статті 235 КЗпП України, якою передбачено при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасне прийняття рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про її поновлення на роботі, тому також не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих в`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановивши відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, а також порушення відповідачем її законних прав, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі за його безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільняється від сплати судового збору, сума 1261,20 грн сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору підлягає компенсації Обласному комунальному виробничому підприємству «Дніпро-Кіровоград» за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Стадніченко Ірини Володимирівни, яка представляє інтереси Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

В порядку розподілу судових витрат компенсувати Обласному комунальному виробничому підприємству «Дніпро-Кіровоград» 1261,20 грн сплаченого судового збору за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко