Справа № 740/4584/20
Провадження № 2/740/219/21
РІШЕННЯ

заочне

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради (далі - Служба, Виконком), про позбавлення батьківських прав,

установив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно їхньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 15 червня 2016 року по 22 жовтня 2018 року. Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення батьків залишилася проживати з матір`ю. Відповідач не зустрічається з дочкою, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, не бере участі у вихованні дитини та має значну заборгованість з аліментів. Висновком Виконкому визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14-00 год. 09 грудня 2020 року.

09 грудня 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 08-30 год. 28 грудня 2020 року, а в подальшому - на 20 січня 2021 року.

20 січня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, судове засідання у справі призначено на 11-00 год. 23 лютого 2021 року та в подальшому у зв`язку з неявкою відповідача відкладено на 12-00 год. 25 березня 2021 року.

Представник позивачки - ОСОБА_5 у поданій до суду заяві (а. с. 54) просила позов задовольнити, справу розглянути за її та позивачки відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Представник третьої особи - Служби подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність згідно з нормами чинного законодавства, враховуючи найкращі інтереси дитини.

Відповідач у судові засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку, судових викликів не отримував; поштові конверти повернулися до суду без вручення адресатові із зазначенням причини - відсутність адресата за вказаною адресою. Крім того, на офіційному вебсайті суду розміщено оголошення про виклик відповідача до суду. Відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вказане суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі свідоцтвом про народження від 18 листопада 2016 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 6).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 15 червня 2016 року по 22 жовтня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 та рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, яким, зокрема, залишено позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів (а. с. 5, 7).

Висновком Виконкому від 13 серпня 2020 року, затвердженим рішенням № 276, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його дочки ОСОБА_3 . У висновку зазначено, що відповідач участі у вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, заборгованість зі сплати аліментів на момент надання висновку становить 23 450,04 грн. Крім того, у висновку вказано, що на перше засідання комісії 20 лютого 2020 року ОСОБА_2 з`явився та повідомив, що не проти спілкуватися з дочкою. У зв`язку з цим розгляд питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його дочки відкладено на один місяць. Але в подальшому ОСОБА_2 на засідання комісії не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав (а. с. 12, 13, 50).

Згідно з розрахунком, наданим старшим державним виконавцем Ніжинського МВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), станом на вересень 2020 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 становить 41 826,99 грн. При цьому відповідачем двічі сплачено аліменти у жовтні та листопаді 2018 року в сумі 2500,00 грн та 2400,00 грн відповідно; щомісячний розмір аліментів на той час - 1493,68 грн (а. с. 11).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 указаної постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Разом з цим за змістом п. 18 зазначеної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункти 57, 58).

Згідно з відомостями, указаними у висновку Виконкому від 13 серпня 2020 року, на перше засідання комісії 20 лютого 2020 року ОСОБА_2 з`явився та повідомив, що не проти спілкуватися з дочкою. Указана обставина через призму висновків ЄСПЛ свідчить про наявність у відповідача інтересу до дитини.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків з утримання дитини факт стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання належного утримання дитині, яка проживає з матір`ю. Ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини та наявність заборгованості зі сплати аліментів на дитину не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення його до адміністративної відповідальності, проведення бесід, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Перевіривши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідності застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Позивач не надав суду доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які були б підставою для позбавлення його батьківських прав.

При ухваленні рішення суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17), від 12 листопада 2018 року в справі № 334/8144/17-ц (провадження № 61-43523св18), від 16 січня 2019 року в справі № 199/5032/16-ц (провадження № 61-33806св18), від 19 листопада 2019 року в справі № 564/2594/18-ц (провадження № 61-11598св19) у подібних правовідносинах.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дочки.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачкою.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 280, 281 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_1 ) про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складене і підписане 02 квітня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко