КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/3014/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з вищевказаним позовом, який обгрунтовано тим, що сторони перебували шлюбі, який розірвано 28 січня 2010 року.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач не цікавиться дитиною, не надає матеріальну допомогу на утримання доньки.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітного доньки у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року позов задоволено частково, стягнено із відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ј частина всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що його не було повідомлено про розгляд справи, а відтак він не зміг надати докази на спростування позовних вимог.

Вказує, що під час розірвання шлюбу питання про стягнення аліментів вирішувалось та ним в рахунок аліментів залишено у власність ОСОБА_2 житловий будинок, який належав їм на праві спільної власності.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позицію свого довірителя.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що сторони мають спільну дитину, яка потребує матеріального забезпечення, а відтак з відповідача у відповідності до вимог законодавства підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_2 з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком по суті спору, при цьому зауважує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та не спростовувалось представником відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28січня 2010 року.

У період шлюбу у сторін народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обстаивни: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не був повідомлений про розгляд справи, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України являється безумовною підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Щодо вирішення позовних вимог по суті, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, щодо задоволення позовних вимог частково, а саме стягнення з відповідача на утримання доньки аліментів у розмірі ј розміру його доходів з огляду на насутпне.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Встановивши ту обставину, що в сторін є неповнолітня дитина, яка проживає з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.

При цьому, доводи позивача, щодо необхідності стягнення із відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку є необґрунтованими та являтиметься надмірним тягарем для платника.

Встановлено загальновідомі обставини, які не потребують доказування, а саме те, що ОСОБА_2 витрачає кошти необхідні для дитини на харчування, на проїзд до навчального закладу, купівлю одягу, придбання підручників, зошитів, канцелярських товарів та інше приладдя для навчання, на забезпечення дозвілля дитини, оздоровлення та відпочинку.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач є працездатним чоловіком, доказів, які б вказували на наявність вад здоров`я, які обмежували можливості працювати матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів того, що має скрутне матеріальне становище, а тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в необхідному для цього розмірі немає.

В ході судового засідання, було з`ясовано, що ОСОБА_1 займається наданням послуг в сфері транспортних перевезень та має дохід від вказаної діяльності.

Посилання представника відповідача на той факт, що ОСОБА_1 передав в рахунок аліментів житловий будинок не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які б надавали підстави для звільнення відповідача від обов`язку в утриманні його неповнолітньої дитини, а посилання апеляційної скарги по суті позовних вимог спрямовані виключно на незгоду із рішенням суду.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню, враховуючи вимоги ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки в розмірі 1/4 всіх видів заробітку.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 липня 2019 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «30» березня 2021 року.

Головуючий

Судді: