КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/2593/20 Головуючий у 1 інстанції - Зінченко О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3734/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули у порядку письмового провадження в приміщенні Київського

апеляційного суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на дитину.

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 742, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840, 80 грн. на користь Державної судової адміністрації України.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року в частині стягнення із ОСОБА_2 3 742, 00 грн. додаткових витрат на утримання сина та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , 2016 року народження у розмірі 2 500 грн. щомісяця, посилаючись на незаконність даного судового рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що сторони по справі мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та відповідач в зареєстрованому шлюбу не перебувають та ніколи не перебували.

Позивач зазначала, що впродовж вагітності, та після народження дитини своє батьківство не визнавав, будь-яку допомогу не надавав, усі витрати, які були пов`язані з вагітністю, пологами, утриманням та вихованням дитини, позивач несла самостійно.

18 грудня 2019 року за заявою відповідача Обухівським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області було внесено дані про батька, та видано повторне свідоцтво про народження, з відповідним записом про батьківство (а.с. 8).

Довідкою Обухівського міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 27 листопада 2019 року ОСОБА_3 встановлено діагноз - плосковальгусні стопи, та видано направлення на ортопедичне взуття( а.с. 9). Позивач зазначає, що дитина потребує додаткових коштів на лікування вказаного вище діагнозу.

З наявної у матеріалах справи довідки про доходи виданої ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" від 24 березня 2020 року №71-3635, вбачається, що відповідач має стабільний дохід (а.с. 18).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19-22).

На підтвердження понесених витрат на лікування сина, позивачка до позовної заяви долучила товарні чеки на придбання дитячого ортопедичного взуття (а.с. 11-13) та чеки на придбання лікування для дитини (а.с. 14 - 17).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на сина, ОСОБА_3 , 2016 року народження у розмірі 2 500 грн. щомісяця.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними, достатніми та достовірними доказами доведено понесення нею витрат на лікування спільного із відповідачем сина, ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 суд зазначив, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, із зазначеного вище вбачається, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Тому, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в іншій частині, не знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано, зокрема, чи є захворювання дитини хронічним, які строки та методи його лікування, які орієнтовні затрати пов`язані з його лікуванням.

Вказує, що у відповіді на відзив було зазначено ряд посилань на інтернет-ресурси, які містять довідкову інформацію щодо захворювання дитини, його характеру, тривалості та способів лікування.

Зазначає, що довідкова інформація не була долучена у роздрукованому вигляді до матеріалів справи, оскільки містилася у відкритому доступі, посилання на неї було зазначене у відповіді на відзив, а саме долучення її до матеріалів справи суперечило б вимогам ч. 2 ст. 83 ЦПК України, за якими докази подаються позивачем разом із позовною заявою. Вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано методи лікування захворювання та пов`язані з ним витрати.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 10 ст. 83 ЦПК України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Таким чином, беручи до уваги вказане вище, колегія суддів зазначає, що ЦПК України не передбачає обов`язок суду самостійно знайомитись із довідковою інформацією, викладеною на інтернет-ресурсах, а у відповідності до ч. 10 ст. 83 ЦПК України позивач могла надати докази, які не були додані нею по позовної заяви через канцелярію суду або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Отже, враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: