Справа № 236/2794/20
22 березня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.
при секретарях Колесник О.І., Коломацькому О.А.,
Теліусу С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження за відсутності учасників справи позовну ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом,
26.08.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позову позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матуся ОСОБА_2 .. Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме на 3/5 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документа йому було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою.
22.03.2021 року для участі в судовому засіданні позивач не прибув, однак надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи.
22.03.2021 року для участі в судовому засіданні представник відповідача - об`єднаної територіальної громади, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області, не прибула, однак до суду надійшла заява, в якій представник відповідача просить розглядати справу без її участі за наявними документами у справі, рішення ухвалити на розсуд суду.
В ухвалі суду від 22.03.2021 року було прийнято рішення щодо заочного розгляду справи в порядку гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, зазначає таке.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 (а.с. 11), померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається із 3/5 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зазначена частка будинку належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Ревіною І.М. та зареєстрованого в Слов"янському бюро технічної інвентаризації 07 липня 1993 року за реєстровим № 2774-12-205, та договору купівлі-продажу від 20 серпня 1994 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області Адамовичем В.І., що також підтверджується довідкою КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янська № 55-3/0.76/КЛ від 19 лютого 2020 року.
Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері.
Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 13.08.2020 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , а саме з причин відсутності правовстановлюючих документів.
Тобто на сьогоднішній день позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частина 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.
Стаття 392 ЦК України наголошує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у постанові суду від 07 жовтня 2015 року у справі за № 1622цс15.
У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а такому разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченою документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документ здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірники документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою орган; місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідні нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання.
Відповідно до роз`яснень, наданих у листі ВССУ від 16.05.2013 року №24 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченим законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до яке позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, що засвідчує його право власності.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В судовому засіданні встановлено, що позивач не має жодного правовстановлюючого документу на спірне нерухоме майно, тому іншого способу захисту права, окрім звернення до суду, не має.
З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 263,265,268 ЦПК України ЦПК України, 1216 - 1218, 1220 - 1223, 1268 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 на 3/5 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -