ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2905/21 Справа № 205/5803/19 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину квартири, як на частку в спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2019 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину квартири, як на частку в спільному майні подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину квартири, як на частку в спільному майні подружжя задоволено.

Визнано нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м., допоміжною площею 15,8 кв.м., що складається з: 1-коридору площею 4,8 кв.м., житлової кімнати площею 18,4 кв.м., житлової кімнати площею 12,5 кв.м., житлової кімнати площею 13,5 кв.м., кладової площею 0,3 кв.м., кухні площею 7,5 кв.м., уборної площею 1,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 3 100 (три тисячі сто) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без розгляду.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 07.06.1996 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 отримала прізвище ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.11 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, від спільного подружнього життя у вказаного подружжя народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серія НОМЕР_3 від 25.01.2011 року (а.с.13 т. 1), і який на час розгляду даної справи досяг повноліття.

13 січня 1998 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як продавцями з однієї сторони, та ОСОБА_3 , як покупцем з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 44,4 кв.м., загальною площею 60,2 кв.м. зареєстрований 13.01.1998 року на Придніпровській товарній біржі за реєстровим № 13-НД/13-Н. Вищевказана квартира була зареєстрована за ОСОБА_3 29.01.1998 року в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу за № 418п за реєстровим № 219-286 (а.с.15-17 том 1).

У подальшому, на підставі розпорядження в.о. міського голови м. Дніпро №897-р від 26.11.2015 року вулицю « ОСОБА_9 » перейменовано у вулицю «Велика Діївська».

24 жовтня 2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було розірвано, про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_4 , актовий запис № 616 (а.с. 12 т. 1).

06 вересня 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 06.09.2013 року, внаслідок чого після реєстрації такого шлюбу позивач отримала прізвище « ОСОБА_12 » (а.с.22 т. 1).

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно заповіту, посвідченого 27.06.2018 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргаритою Миколаївною за реєстром № 747, квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_1 (а.с.151 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер (а.с. 14 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_3 (а.с. 151 т.1).

Як вже раніше було зазначено, спірне майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 було придбане 13.01.1998 року ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_13 , тобто до набрання чинності діючим СК України.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відтак, при вирішенні справи суд застосовує положення КпШС України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них (роздільним майном).

Частиною першою статті 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності вищевказаного подружжя, оскільки вона придбана ОСОБА_14 та померлим ОСОБА_3 під час їх перебування у шлюбі.

Окрім цього, враховуючи нормативний законодавчий припис щодо рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на 1/2 частину такої квартири АДРЕСА_1 , як на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , чим задовольняє у своїй сукупності позовні вимоги в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем надані достатні, належні, достовірні та допустимі докази на доведення обставин, які підтверджують презумпцію поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що позивачкою не було вирішено питання досудового врегулювання спору, тому її звернення до суду є передчасним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач скористалась своїм правом на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Між тим, в даному випадку законом не визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання даного спору та іншого способу захисту прав позивача, ніж звернення до суду не існує.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова