Справа № 572/717/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області

одноособово суддя Березень Ю. В.,

за участю секретаря судового засідання Тарасюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Посилалася на те, що в належному йому на праві власності будинку зареєстрований відповідач, який із січня 2017 року в житлі не проживає і ним не користується. Оскільки позивач не має можливості реалізувати повноваження власника в повній мірі, просив задовольнити позов.

Позивач подав суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати у його відсутність.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, відзиву на позов не подали.

Судом ухвалено про заочний розгляд справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачеві ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 17 лютого 2010 року.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, якою, зокрема визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 11 березня 2021 підтверджуються доводи позивача про те, що відповідач з січня 2017 року не проживає у житловому будинку.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 відсутній понад один рік в будинку, який належить на праві власності позивачу, поважності причин своєї відсутності не довів, позивач не має можливості користуватися належним йому житловим будинком, несе додаткові витрати на утримання житла, обраний ним спосіб захисту порушеного права передбачений законом, позов підлягає задоволенню.

Так як із змісту ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, за рішенням суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, таке рішення буде достатньою підставою для подальшого зняття з реєстрації відповідачів уповноваженим органом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 141, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1982 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень судових витрат.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складене 30 березня 2021 року

Суддя: Ю. В. Березень