Справа № 199/6329/20
(2-о/199/17/21)
РІШЕННЯ

іменем України

23.03.2021

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Перетятько А.В.,

за участі:

заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника заявників адвоката Бурби Ю.М.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де заінтересована особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданою заявою (а.с. 77-81) в останній заявлено вимогу про встановлення фактів, що мають юридичне значення: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сім`єю потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заява обґрунтована тим, що їх син ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання трудових обов`язків в результаті нещасного випадку на ПАТ «Інтерпайп НТЗ». За результатами службового розслідування встановлений причинний зв`язок смерті з виробничою травмою, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку та актом за формою Н-1 про нещасний випадок із тяжким наслідком, пов`язаний з виробництвом.

Після поховання сина його батько - ОСОБА_2 звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Дніпропетровській області із заявою про призначення страхових виплат у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Оскільки заявники та їх син ОСОБА_4 були зареєстровані за різними адресами з січня 2018 року по день смерті, представником заінтересованої особи усно було роз`яснено про необхідність надати судове рішення про встановлення факту спільного проживання із сином однією родиною та про встановлення факту знаходження заявників на утриманні сина.

Як зазначається заявниками при зверненні до суду, їх син ОСОБА_4 дружини та дітей не мав, від народження та по день смерті проживав разом з батьками, вів з ними спільне господарство, в лютому 2018 року працевлаштувався на роботу правильника прокату та труб у ПАТ «Інтерпайп НТЗ», та з цього часу їх син ОСОБА_4 почав утримувати батьків. За 10 місяців до смерті ОСОБА_2 знявся з реєстрації в квартирі батьків та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з метою оформлення субсидії в квартирі по АДРЕСА_2 .

Встановлення фактів, що мають юридичне значення, необхідно заявникам з метою отримання страхових виплат: одноразової допомоги сім`ї потерпілого (ч. 7 ст. 36, ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування») та одноразової допомоги кожній особі, яка перебувала на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві (ч. 7 ст. 36, ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Заявники вимоги заяви підтримали повністю

Представник заінтересованої особи заперечував проти задоволення заяви (а.с. 64-67), наголошуючи на тому, що на момент смерті ОСОБА_4 останньому було 31 рік, та він втратив статус дитини. Не зважаючи на те, що у довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.12.2018 р., яка видана ОСББ «Терещенківська 14», в якій вказано, що ОСОБА_4 був зареєстрований до дня смерті за адресою: АДРЕСА_3 , втім, у паспорті померлого стоїть відмітка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 з 22.01.2018 р. за адресою : АДРЕСА_4 . на переконання заінтересованої особи, заява не містить документальних підтверджень проживання заявників та їх сину однією сім`єю.

Згідно з відзивом заінтересованої особи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент загибелі їх сина досягли пенсійного віку, отримували пенсію, ОСОБА_1 на момент гибелі сина продовжувала працювати, у зв`язку з чим на переконання заінтересованої особи заробітна плата ОСОБА_4 , які він отримував, працюючи у ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», не може вважатися основним джерелом засобів до існування для заявників.

Заінтересована особа також посилалася на те, що статтею 41 Закону України №1105 встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. До таких непрацездатних осіб належать, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють, та непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. ОСОБА_1 на момент смерті сина була працюючою особою, ОСОБА_2 постановою від 05.02.2019 р. №0402/10930/10930/1 було призначено безстрокове щомісячні страхові виплати, як непрацездатній особі, яка не перебувала на утриманні, але мала на неї право.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям, шлюб між якими зареєстрований 06.11.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Місце проживання заявників зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується відмітками про реєстрацію їх місця проживання (а.с. 23-25), та за вказаною адресою заявники фактично мешкають; дана обставина не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 8), його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Місце проживання ОСОБА_4 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується відміткою у його паспорті (а.с. 10-11).

ОСОБА_4 працював у ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» правильником прокату й труб (трубне виробництво) (а.с. 14).

Згідно з відповіддю з ПФУ (а.с. 71-72) розмір заробітної плати ОСОБА_4 складав такі суми: лютий 2018 р. - 3 379,30 грн., березень 2018 р. 10 080,58 грн., квітень 2018 р. 10 733, 37 грн., травень 2018 р. 10 900,01 грн., червень 2018 р. 11 023,73 грн., липень 2018 р. 10 075,50 грн., серпень 2018 р. 9 914,05 грн., вересень 2018 р. 7 561,56 грн., жовтень 2018 р. 10 716,23 грн., усього за цей період 84 348,33 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 9).

Спеціальним розслідуванням нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 06.11.2018 р., встановлено, що смерть ОСОБА_4 пов`язана з виробництвом, що підтверджується Актом за формою Н-1 (а.с. 13-16).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягли пенсійного віку

Відомостями з ПФУ (а.с. 69-70) підтверджується розмір пенсії ОСОБА_1 : травень 2018 р. 1 009,15 грн., травень 2018 р. 5 521,33 грн., червень 2018 р. 6 781,86 грн., липень 2018 р. 6 722,46 грн., серпень 2018 р. 7 582,39 грн., вересень 2018 р. 7 852,36 грн., жовтень 2018 р. 7 276,54 грн.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 хворіють, що підтверджується записами з їх медичних карт (а.с. 85-88).

Постановою Дніпровського відділення управління ВД ФССУ в Дніпропетровській області від 05.02.2019 р. №0402/10930/10930/1 на підставі ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_2 , як батьку потерпілого, призначені щомісячні страхові виплати у зв`язку зі смертю годувальника, що підтверджується відповідною постановою (а.с. 73).

У відповіді на адвокатський запит від 10.01.2019 р. (а.с. 36) адвокатом була отримана відповідь, згідно з якою (а.с. 37-38) повідомлений перелік документів, необхідних для отримання страхових виплат, та роз`яснено пор право звернення до суду для встановлення факту перебування на утримання потерпілого та перебування у сімейних відносинах (а.с. 38).

За життя ОСОБА_4 мешкав за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується: довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 18), а також показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Дані свідки дали майже аналогічні показання, повідомив, що родина ОСОБА_9 складалася з трьох осіб: ОСОБА_2 (батько), ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_4 (син), вони мешкали разом за адресою: АДРЕСА_5 , та батьки померлого ОСОБА_4 перебували на його утриманні.

Назвав джерело своєї обізнаності щодо вказаної обставини, свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона доводиться рідною сестрою ОСОБА_1 , та близько 2-3 разів на місяць зустрічається зі своєю сестрою та її родиною. ОСОБА_4 з самого народження постійно мешкав зі своїми батьками, багато працював, мав гідну заробітну плату, дуже піклувався про батьків, матеріально їм допомагав, оплачував лікування, купував продукти харчування. Він не мешкав за адресою реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_4 ), за вказаною адресою мешкала племінниця ОСОБА_2 , якій дозволили там мешкати зі своєю родиною.

Назвав джерело своєї обізнаності щодо вказаної обставини, свідок ОСОБА_10 повідомила, що з ОСОБА_1 вона познайомилася у 1973 році, вони разом працювали в магазині, вони спілкувалися, а згодом (з 1999 р.) свідок почала мешкати в районі проживання родини ОСОБА_1 . Свідок дуже часто бачила ОСОБА_11 , який мешкав разом із батьками, у нього не було своєї сім`ї, він багато працював, матеріально допомагав батькам, утримував їх, оскільки в них дуже маленька пенсія. Родина ОСОБА_9 жила за рахунок ОСОБА_4 , це була одна родина.

Назвав джерело своєї обізнаності щодо вказаної обставини, свідок ОСОБА_6 повідомив, що, отримав квартиру, він є сусідом родини ОСОБА_9 з 1984 року, вони мешкають по сусідські, квартири розташовані в одному тамбурі. ОСОБА_4 свідок знає з самого народження, він завжди постійно мешкав з батьками, утримував їх, своєї сім`ї у нього не було, він працював, він ніколи не мешкав у АДРЕСА_6 .

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою суду від 27.01.2021 р. задоволено клопотання заявників про допит свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (а.с. 56, 61).

Дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення заяви повністю, виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затверджений постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11. Дія цього Порядку поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника.

Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та цим Порядком, і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Рішення начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду про відмову у виплатах (одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого) відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у формі постанови не приймалося.

Відповіді, надані у порядку Закону України «Про звернення громадян», не ототожнюються із прийняттям повноважною особою (начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду) рішення про страхові виплати або про відмову в них, яке оформлюється постановою (а.с. 36-38).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 зазначеного вище закону страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці" (ч. 2 ст. 36).

Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами (ч. 3 ст. 36).

Відповідно до ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності;

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Перелік документів для розгляду справ про страхові виплати передбачений, зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, відповідно до частини другої зазначеної статті Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк із моменту звернення заявника:

1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду;

3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку;

4) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання;

5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.

Вказана норма кореспондується пунктом 5.1 розділу V Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, у якому зазначено перелік документів, необхідних для призначення одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, де крім того зазначено, що у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку.

Я встановлено судом та було зазначено вище, у відповіді на адвокатський запит від 10.01.2019 р. (а.с. 36) адвокатом була отримана відповідь, в якій повідомлений (а.с. 37-38) перелік документів, необхідних для отримання страхових виплат, та роз`яснено право звернення до суду для встановлення факту перебування на утримання потерпілого та перебування у сімейних відносинах (а.с. 38).

З метою підтвердження зазначених фактів заявники звернулися до суду.

З приводу вимоги заяви про встановлення судом факту, що має юридичне значення: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сім`єю потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то за ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Факт спільного проживання, спільного побуту та взаємних прав та обов`язків у розумінні статті 3 СК України доведений заявниками показаннями свідків, письмовими доказами (а.с. 18), та дані докази не були спростовані представником заінтересованої особи.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Так, статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно до статті 3 зазначеного вище Закону реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У зв`язку з вищенаведеним суд погоджується із доводами представника заявників щодо того, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З приводу вимоги заяви про встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то, розв`язуючи її, суд керується наступним.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи/осіб на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Судом встановлено, що допомога, яка надавалася ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з боку їх сина ОСОБА_4 , була для них хоч і не єдиним, проте, постійним та основним джерелом засобів до існування; померлий проживав разом із батьками та отримував дохід, розмір якого значно перевищував розмір доходів його батьків, інших утриманців ОСОБА_4 не мав. У зв`язку з наведеним наявні підстави для встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Водночас, не є слушними посилання заінтересованої особи в цій справі на те, що статтею 41 Закону України №1105 XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. До таких непрацездатних осіб належать, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють, та непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Поза увагою представника заінтересованої особи залишилося те, що статтею 41 вказаного вище закону регулюється право на одержання щомісячних страхових виплат та наводиться перелік осіб, які мають на це право.

Втім, як встановлено судом, метою встановлення фактів, що мають юридичне значення, в даній справі є отримання іншого виду страхових виплат, право на отримання яких регулюється іншою правовою нормою: одноразової допомоги сім`ї потерпілого (ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування») та одноразової допомоги кожній особі, яка перебувала на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві (ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), тоді як статтею 41 вказаного вище закону передбачено право на одержання щомісячних страхових виплат, та такі виплати отримує з 09.02.2018 р. ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд відхиляє доводи представника заінтересованої особи про те, що в Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 06.11.2018 р. (Акт форми Н-1), встановлена відсутність членів сім`ї, які перебувають на утримання померлого, оскільки такий доказ не є достовірним: складання даного акту є результатом з`ясування саме обставин i причин нещасного випадку, тобто розслідування нещасного випадку, тоді як для підтвердження інших фактів передбачений окремий порядок встановлення.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності та достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку про вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявників, вимоги цих заявників заслуговують довіри, тому наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повністю.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 264, 265, 267, ч. 7 ст. 294, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де заінтересована особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сім`єю потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати не відшкодовуються.

Дата складення повного судового рішення 02.04.2021 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї