КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 06 липня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна адвокатська група "Теміс Лав`єрс Груп", "Міжнародна адвокатська група "Теміс Лав`єрс Груп "Київ", суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Голосіївського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Проц Віктор Степанович на дії державного виконавця,-

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яку обґрунтовує тим, що 09.10.2019 року старшим державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС ГТУЮ у м.Києві Процом В.С. було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 754/13568/18, виданого 27.09.2019 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 18 000,00 грн. В подальшому державним виконавцем було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій в зв`язку з оскарженням постанови. 27.07.2020 року головним державним виконавцем Процом В.С. було винесено постанову про поновлення виконавчих дій попри те, що справа про оскарження постанови знаходиться в апеляційному суді та остаточне рішення ще не прийнято. Апеляційну скаргу на ухвалу суду від 14.05.2020 року, якою їй було відмовлено в задоволенні скарги, нею було подано 06.08.2020 року. Таким чином вказана ухвала не набрала законної сили, а тому відновлення виконавчого провадження до розгляду скарги всіма судовими інстанціями є незаконним.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить визнати неправомірними дії державного виконавця, пов`язані з поновленням вчинення виконавчих дій, а також зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 60247979.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна адвокатська група "Теміс Лав`єрс Груп", "Міжнародна адвокатська група "Теміс Лав`єрс Груп "Київ", суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Голосіївського районного відділу ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Проц Віктор Степанович на дії державного виконавця - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і скаргу задовольнити, посилаючись на підстави її скарги, вважаючи, що суд дійшов до неправильних висновків, оскільки апеляційна скарга була подана вчасно, а ухвала суду від 14 травня 2020 року не набрала законної сили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця Голосіївського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) Процом В.С. від 27.07.2020 року було поновлено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60247979 з примусового виконання виконавчого листа № 754/13568/18, виданого 27.09.2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 18 000,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 02.12.2019 року була винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено, виконавче провадження відновлено.

06.08.2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направлено апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2020 року.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд дійшов висновку, що заявником не доведено факту неправомірності дій приватного виконавця при поновленні вчинення виконавчих дій, винесення оскаржуваної постанови 27.07.2020 року, оскільки на момент її постановлення ухвала Деснянського районного суду м.Києва від 14.05.2020 року не була оскаржена, тобто була такою, що набрала законної сили. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано лише 06.08.2020 року. Вирішення питання щодо строків апеляційного оскарження, їх поновлення тощо не входить до повноважень державного виконавця. Відтак, державний виконавець діяв у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, в разі поновлення строку на апеляційне оскарження, заявник мала можливість звернутись з відповідними клопотаннями про зупинення стягнення у передбаченому законом порядку та надати відповідні докази державному виконавцю. Проте, будь-яких підтверджень вчинення нею цих дій протягом усього розгляду справи заявник не надала, як не надала і жодних документів щодо результатів апеляційного розгляду.

При цьому суд звернув увагу на те, що заявником до скарги окрім постанови про поновлення вчинення виконавчих дій, копії апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження взагалі не надано жодних доказів, в тому числі і ухвал суду від 06.11.2019 року про зупинення стягнення та ухвали від 14.05.2020 року. Чинні положення ЦПК України не передбачають самостійне витребування судом будь-яких доказів, в тому числі і судових рішень.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Встановлено, що у листопаді 2019 року ОСОБА_1 оскаржила до Деснянського районного суду м. Києва дії державного виконавця пов`язані з прийняттям до виконання виконавчого листа № 754/13568/18, виданого Деснянським районним судом м. Києва, вважаючи їх неправомірними.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року відкрито було провадження у вказаній справі та зупинено стягнення на підставі виконавчого документа № 754/13568/18.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено. Відновлено виконання виконавчого документа № 754/13568/18/, виданого Деснянським районним судом м. Києва (виконавче провадження № 60247979).

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) від 27.07.2020 року Проц В.С. поновлено вчинення виконавчих дій.

Згідно ст.. 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно матеріалів справи виконавче провадження поновлено через 74 дня з дня постановлення ухвали, якою відновлено виконання виконавчого документа, в той час як апеляційна скарга ОСОБА_1 подана лише 06.08.2020 року, а апеляційне провадження відкрито через 131 день.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З викладеного вбачається, що скаржниця тривалий час не цікавилася провадженням у її справі, відповідно добросовісно не користувалася процесуальними правами.

Згідно ст.. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 451 ч. 3 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Свою апеляційну скаргу апелянт не обґрунтовує, які ж саме норми Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем порушено.

Вирішення питання щодо строків апеляційного оскарження, їх поновлення тощо не входить до повноважень державного виконавця.

Відтак, відсутні підстави стверджувати, що державний виконавець діяв не у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, в разі поновлення строку на апеляційне оскарження, заявник мала можливість звернутись з відповідними клопотаннями про зупинення стягнення у передбаченому законом порядку та надати відповідні докази державному виконавцю. Проте, будь-яких підтверджень вчинення нею цих дій протягом усього розгляду справи заявник не надала, як не надала і жодних документів щодо результатів апеляційного розгляду.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частиною 8 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, вказані аргументи заявника не дають підстав для висновку про обґрунтованість апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник