Справа № 145/291/21
Провадження №2/145/448/2021
РІШЕННЯ

іменем України

24.03.2021 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Тиврівської територіальної громади про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що 10.11.2000 між ним та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай) розміром 4,98 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Пирогова за межами с. Пирогів Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

Право на земельну частку (пай) належало продавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0098933, виданого 15.07.1997 Тиврівською РДА. Право на земельну частку (пай) ОСОБА_5 отримала як член КСП при розпаюванні земель КСП ім. Пирогова с. Пирогів.

На виконання п. 2.1. Договору він передав ОСОБА_5 кошти в сумі дві тисячі гривень, та отримав оригінал сертифікату серії ВН № 0098933, яким підтверджувалося право продавця на земельну частку (пай).

Крім того, вони домовились нотаріально посвідчити укладений між ними договір, відповідно до вимог чинного на той час законодавства, однак невдовзі після того, як ОСОБА_5 отримала кошти, які він їй передав на виконання умов договору, вона переїхала на постійне місце проживання в м. Новгород Російської Федерації. Їхню домовленість про нотаріальне посвідчення договору ОСОБА_5 проігнорувала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадщину після її смерті ніхто не приймав.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України єдиним спадкоємцем, який би міг претендувати на спадщину після смерті своєї тітки ОСОБА_5 , є племінник останньої - ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до ст. 1277 ЦК України, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини є особою, яка теж могла б претендувати на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , тому Тиврівську ТГ теж залучено до справи в якості відповідача, оскільки рішення по даній справі може вплинути на її права та інтереси.

На даний час він має намір виділити належну йому земельну ділянку в натурі та отримати правовстановлюючі документи на неї. Перешкодою в оформленні її права власності на земельну ділянку стало те, що ОСОБА_6 померла, а сертифікат втрачено.

Вважає, що набув права на земельну частку (пай) правомірно на підставі договору купівлі-продажу. Умови договору виконані. Однак оформити своє право на земельну частку (пай) в позасудовому порядку не має можливості в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Просить визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 4,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Пирогова с. Пирогів Тиврівського району Вінницької області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0098933.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить задоволити з підстав, викладених у заяві.

Представник відповідача Тиврівської територіальної громади (Тиврівської селищної ради) Рудик Н.В. позов визнала.

Відповідач ОСОБА_4 подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 224, 225 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну.

Відповідно до ст.18 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожен має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом визнання відповідного права судом.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно вимог ст.3 Указу Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарські виробництва», право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу дарування, міни, успадкування, застави.

Пунктом 2.2. Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349. передбачено, що громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом.

Пунктом 2.3. зазначеного Порядку передбачено, що договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку.

Відповідно до п.17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючі документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 10.11.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а позивач купив належне їй на підставі сертифікату ВН № 0098933 від 15.07.1997 (а.с.6) право на земельну частку (пай) розміром 4,98 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП ім.Пирогова.

Право на земельну частку (пай) ОСОБА_5 отримала як член КСП при розпаюванні земель КСП ім.Пирогова с.Пирогів, що стверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії ВН (а.с.8-10).

На виконання умов договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 2000 грн, а ОСОБА_5 в підтвердження досягнення домовленості передала йому оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0098933 від 15.07.1997, виданого на її ім`я.

Крім того, вони домовилися про подальше нотаріальне посвідчення укладеного договору, однак після отримання коштів на виконання договору, ОСОБА_5 переїхала на постійне місце проживання в м. Новгород Російської Федерації, проігнорувавши їхню домовленість щодо посвідчення договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України, застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України єдиним спадкоємцем, який би міг претендувати на спадщину після смерті своєї тітки ОСОБА_5 , є племінник останньої ОСОБА_4 , який спадщину не приймав та на неї не претендує.

Позивач придбав земельну частку (пай) відповідно до діючого на той час законодавства, а саме Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ст.3 якого було установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок.

Суд вважає, що ОСОБА_3 виконав умови договору, а ОСОБА_5 ухилилася від виконання зазначених в договорі умов, що унеможливлює позивачем отримати право на майно, а тому права ОСОБА_3 підлягають захисту.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 328, 334 ЦК України, ст.ст.47, 224, 225 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.), суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай), розміром 4,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Пирогова с.Пирогів Тиврівського району Вінницької області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0098933, виданого 15 липня 1997 року Тиврівською РДА.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 30 березня 2021 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.