ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/873/20

Головуючий у першій інстанції Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/427/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (суддя Балаба О.А.), ухвалене о 13 год. 00 хв. у смт Короп, повний текст рішення складено 29 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №8574, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. від 15.04.2020 року, щодо звернення стягнення за кредитним договором 582415-А від 14.06.2019 року, скасування постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №62189376 приватного виконавця Дорошкевич В.Л. Позов мотивовано тим, що 14 червня 2019 року між ОСОБА_1 і ТОВ «СС Лоун» було укладено договір про споживчий кредит, відповідно до якого останнім надано позивачу споживчий кредит у розмірі 6000 грн строком на 14 календарних днів під 1,5% в день. 27 червня 2019 року між позивачем і ТОВ «СС Лоун» було укладено додаткову угоду №1 про продовження строку користування кредитом ще на 14 календарних днів, починаючи з 28 червня 2019 року. ОСОБА_1 посилається, що відповідно до умов договору сплатив всі необхідні платежі, після чого виїхав за кордон на роботу. 16 червня 2020 року дружина позивача отримала лист від приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження №62189376 та винесення на підставі виконавчого напису №8574 постанов про накладення арештів на кошти боржника та на майно за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, приватним виконавцем неправомірно відкрито провадження щодо виконання вказаного напису. За доводами ОСОБА_2 , стягувачем у виконавчому листі є ТОВ «Фінфорс», яке є правонаступником ТОВ «СС Лоун», проте в матеріалах виконавчого провадження цей договір відсутній; вимоги стягувача вважає неправомірними, оскільки ним повністю погашено кредит. Також позивач вказує, що виконавчий напис був вчинений за відсутності письмової вимоги про усунення порушень від банку (фінансової структури) та недотримання вимог закону щодо вчинення нотаріусом дій лише після спливу 30 днів з моменту надсилання такої вимоги; порушення процедури вчинення виконавчого напису; відсутності безспірного характеру заборгованості, що призвело до порушення ст.88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, ОСОБА_1 посилається, що нотаріус повинен був перевірити оригінали документів про несплату боржником суми заборгованості, чого ним зроблено не було. Позивач вважає постанову про арешт майна боржника такою, що не підлягає виконанню, оскільки він не має будь-якого відношення до квартири АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2020 року позов задоволено; визнано виконавчий напис, вчинений 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрований в реєстрі за № 8574 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором № 582415-А від 14 червня 2019 року у сумі 13758,00 грн таким, що не підлягає виконанню; скасовано постанову, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 27.05.2020 року по виконавчому провадженню № 62189376; скасовано постанову, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 27.05.2020 року по виконавчому провадженню № 62189376; стягнуто з ТОВ «Фінфорс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1681,60 грн. Рішення суду мотивовано тим, що у приватного нотаріуса Колейчик В.В. не було правових підстав для посвідчення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. просить вказане рішення суду скасувати в частині скасування постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника від 27 травня 2020 року та постанови про арешт майна боржника від 27 травня 2020 року і закрити провадження в частині скасування вказаних постанов приватного виконавця. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд без належних на те правових підстав об`єднав в одне судове провадження спір про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та оскарження постанов приватного виконавця. Третя особа акцентує увагу, що вимоги ОСОБА_1 щодо скасування постанов про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки законодавством України передбачений інший порядок розгляду даної категорії справ, враховуючи, що виконавчий документ видано не судом на підставі судового рішення, а приватним нотаріусом у формі виконавчого напису. За доводами приватного виконавця, ЦПК України не передбачає можливості розгляду в порядку позовної заяви на дії виконавця у виконавчому провадженні, відкритому на виконання виконавчого напису нотаріуса. Третя особа вважає, що для оскарження постанов приватного виконавця Пархомцю В.Ф. необхідно було звертатися до адміністративного суду у порядку, встановленому статтею 287 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити приватному виконавцю Дорошкевич В.Л. у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач звертає увагу суду на той факт, що предметом позовної заяви було визнання нотаріального виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а все інше було лише правовими наслідками (скасування постанови приватного виконавця та арештів). ОСОБА_1 посилається, що всупереч ч.1 ст.351 ЦПК України апелянтом в апеляційній скарзі було невірно визначено Київський апеляційний суд для подання апеляційної скарги, а також порушено ст.356 ЦПК України в частині зазначення найменування суду, до якого подається апеляційна скарга, відсутнє зазначення дати отримання копії судового рішення суду першої інстанції, не додано жодної копії будь-якого документу, який підтверджував би ті припущення, які зазначені в апеляційній скарзі. За доводами позивача, Чернігівський апеляційний суд під час апеляційного перегляду ухвали про відмову у відкритті провадження не знайшов підстав для відмови у відкритті провадження з тих підстав, що такий позов по своїй суті підсудний адміністративним судам. Позивач вважає, що оскільки між ним та ТОВ «СС Лоун» було укладено договір про споживчий кредит, відповідно дані правовідносини є цивільними, а значить підлягають оскарженню в рамках цивільного судочинства. Також ОСОБА_1 посилається на недотримання приватним виконавцем строків оскарження рішення суду першої інстанції. Позивач вважає, що порушення вимог ст.188 ЦПК України судом допущено не було, оскільки не було об`єднання позовів, всі позовні вимоги визначені в єдиній позовній заяві.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині скасування постанови приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про арешт коштів боржника від 27 травня 2020 року та постанови про арешт майна боржника 27 травня 2020 року, то рішення суду першої інстанції переглядається лише в зазначеній частині і не переглядається в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

По справі встановлено, що 14 червня 2019 року між ТОВ «СС Лоун» (кредитодавець) і ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір про споживчий кредит №582415-А, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику споживчий кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (а.с.50-57). Строк надання кредиту 14 календарних днів, загальний розмір наданого кредиту 6000 грн, плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,5% в день.

Додатковими угодами №1 і №5 відповідно від 27 червня 2019 року і 24 серпня 2019 року продовжувалися строки користування кредитом (а.с.58-62).

15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис за №8574 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором 582415-А від 14 червня 2019 року, укладеним з ТОВ «СС Лоун», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 02 жовтня 2019 року є ТОВ «Фінфорс», заборгованість за кредитним договором 582415-А від 14 червня 2019 року (а.с.49).

За заявою ТОВ «Фінфорс» приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 27 травня 2020 року відкрито виконавче провадження (ВП №62189376) з примусового виконання виконавчого напису №8574, виданого 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 13758 грн (а.с.46).

27 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанови про арешт майна боржника і про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.47, 48).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації пов`язане поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню, з якої вбачається, що примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів, зокрема виконавчі написи нотаріусів.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто право на звернення із скаргою пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Згідно із ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мають оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, а також скасування постанов приватного виконавця про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 15 квітня 2020 року.

Тобто, заявник у цій справі оскаржує дії приватного виконавця щодо виконання не судового рішення, а документа, виданого приватним нотаріусом.

З огляду на те, що заявник оскаржує дії приватного виконавця з виконання виконавчого документа, виданого іншою посадовою особою, а не судом, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вимоги в цій частині підвідомчі адміністративному суду.

Висновок аналогічного змісту викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №213/2012/16 (провадження № 14-13цс18), який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, вимога про скасування постанов приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №62189376 стосується захисту прав, свобод і інтересів фізичної особи (позивача) у сфері публічно-правових відносин та відповідно до ст. 19 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга приватного виконавця Дорошкевич В.Л. підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволених позовних вимог про скасування постанов приватного виконавця із закриттям провадження в частині вказаних позовних вимог у зв`язку з тим, що такі не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також позивачеві належить роз`яснити наслідки закриття провадження у справі, передбачені частиною 1 статті 256 ЦПК України, а саме про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією; заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Оскільки апеляційна скарга приватного виконавця задоволена, із ОСОБА_1 належить стягнути на користь приватного виконавця Дорошкевич В.Л. судовий збір у розмірі 2522,4 грн за апеляційний розгляд справи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що приватний виконавець безпідставно стверджує про оскарження позивачем постанов приватного виконавця та арештів майна, що взагалі не було предметом позову, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №8574, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. від 15.04.2020 року, щодо звернення стягнення за кредитним договором 582415-А від 14.06.2019 року, а також скасувати постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №62189376 приватного виконавця Дорошкевич В.Л. Той факт, що скасування постанов приватного виконавця та арештів були правовими наслідками визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не спростовує факту неможливості розгляду вказаних вимог в одному провадженні, оскільки відповідно до ч.4 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Незважаючи на те, що всі позовні вимоги були визначені позивачем в єдиній позовній заяві, останній фактично об`єднав в ній кілька вимог, які не підлягають розгляду в одному виді судочинства.

Помилкове зазначення в апеляційній скарзі найменування суду, до якого подається скарга (Київський апеляційний суд), не призвело до неправильного вирішення справи апеляційним судом, оскільки було дотримано чинного на даний час порядку подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, а апеляційну скаргу було розглянуто належним судом, у межах апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відсутність в апеляційній скарзі посилання на дату отримання копії судового рішення суду першої інстанції не вплинуло на дотримання строків подання апеляційної скарги і не може вважатися суттєвим порушенням вимог, встановлених до змісту апеляційної скарги.

Щодо дотримання приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. строків оскарження заочного рішення Коропського районного суду від 24 грудня 2020 року, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 288 ЦПК України заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення ч.1 ст. 354 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 24 грудня 2020 року було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення, повний текст судового рішення складено 29 грудня 2020 року. Отже, останній день для подання, зокрема третьою особою, апеляційної скарги на вказане рішення суду першої інстанції був 28 січня 2021 року.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою 21 січня 2021 року (згідно з конвертом на а.с.171), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. не пропустила строк на апеляційне оскарження.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 , що до апеляційної скарги не додано жодної копії будь-якого документу, який підтверджував би ті припущення, які зазначені апелянтом в апеляційній скарзі, враховуючи, що усі необхідні документи містяться в матеріалах справи, а в своїй апеляційній скарзі приватний виконавець на виконання вимог ст. 356 ЦПК України зазначила в чому, на її думку, полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення.

Посилання приватного виконавця на ст.447 ЦПК України є обгрунтованим, оскільки саме цією статтею передбачено право на звернення до суду із скаргою на рішеня, дії або бездіяльність, зокрема приватного виконавця, а позивач оскаржував рішення приватного виконавця у формі постанов про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги доводи ОСОБА_1 , що Чернігівський апеляційний суд під час перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження не знайшов підстав відмовити у відкритті провадження з тих підстав, що такий позов по своїй суті підсудний адміністративним судам, а не судам загальної юрисдикції.

Так, ухвалою судді Коропського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з тим, що на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представник позивача направив до суду нову позовну заяву, якою недоліки виконано частково, оскільки докази на підтвердження позовних вимог надано суду у трьох екземплярах відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, а виправлену позовну заяву лише в одному екземплярі, що позбавляє суд можливості відправити її сторонам у справі.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З викладеного вбачається, що предметом перегляду суду апеляційної інстанції була ухвала суду першої інстанції, якою встановлено недотримання позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України щодо змісту позовної заяви. При цьому визначення юрисдикції даного спору не було предметом розгляду Чернігівського апеляційного суду.

В матеріалах справи відсутні докази і такі докази не надані суду апеляційної інстанції на підтвердження доводів відзиву на апеляційну скаргу, що приватний виконавець зловживав своїми процесуальними правами і затягував строки розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1, 258, 263, 374, 377, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни задовольнити.

Заочне рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2020 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про скасування постанови, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 27.05.2020 року по виконавчому провадженню № 62189376 та постанови, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 27.05.2020 року по виконавчому провадженню № 62189376.

Провадження в частині вказаних позовних вимог закрити, роз`яснивши ОСОБА_1 , що такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також роз`яснити позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (місцезнаходження: 02002, м.Київ, вул.Окіпної Раїси, 4А, оф.71А; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп. за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 березня 2021 року.

Головуючий: Судді: