Провадження № 2/752/7421/21
У Х В А Л А

іменем України

18.03.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Веселовської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. києві циввльну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про звільнення майна з-під арешту.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що в провадженні Голосіївського УП перебувало кримінальне провадження № 0011481 від 21.12.208 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. В межах вказаного кримінального провадження був вилучений автомобіль "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 серпня 2019 року постановлено визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 , у зв"язку з чим вона звернулася з заявою про повернення вказаного транспортного засобу. Листом від 12.03.2020 р. № П-416/120 заявнику повідомлено, що зазначене кримінальне провадження закрито 19.02.2020 р. на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Оскільки вилучений в рамках кримінального провадження автомобіль не повернуто, ОСОБА_1 звернулася у суд з даним позовом та просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй автомобілем "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 шляхом звільнення з-під арешту та зобов"язати Голосіївське УП повернути вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. (а.с. 23)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. (а.с. 36)

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 роз"яснено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).

Узагальнюючи правові висновки з даного приводу, Велика Палата Верховного Суду виклала їх у вищезазначеній постанові в пунктах 51 та 52 наступним чином: спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що 21.12.2018 р. Голосіївським УП до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис про кримінальне провадження № 0011481 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Постановою від 19.02.2020 р. слідчого Голосіївського УП кримінальне провадження № 0011481 закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 28.08.2019 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Зокрема, постановлено у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль "Деу Ланос" номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 КПК України, суд вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 КПК України, -

у х в а л и в:

Закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві про звільнення майна з-під арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: