Справа № 163/98/21
Провадження № 2/163/124/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.,

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 10625,57 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2102,00 гривні.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулась в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 15 березня 2012 року, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив їй кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 5000,00 гривень.

Надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах і в межах встановленого кредитного ліміту, Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконувала, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавала, через що станом на 22 листопада 2020 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 12842,68 гривень, з них: по простроченому тілу кредиту - 10605,57 гривень, по нарахованих на прострочений кредит відсотках згідно ст.625 ЦК України - 2217,11 гривень.

Банк, користуючись правом вимагати на власний розсуд будь-яку частину заборгованості, заявив до стягнення лише заборгованість по тілу кредиту.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 04 лютого 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали і примірник матеріалів позову відповідач отримала особисто 17 лютого 2021 року.

У строк, визначений судом в ухвалі від 04 лютого 2021 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подала.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

05 березня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

За змістом цієї заяви відповідач погодилась із тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком договір надання банківських послуг.

Також вказано, що відповідач ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді; зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Банку.

Відповідач виявила бажання оформити платіжну картку кредитка «Універсальна».

Відповідно до наданих Банком довідок у відповідача в користуванні перебувало чотири кредитні картки, з яких вперше картка була видана 09 листопада 2015 року, в останнє - 24 липня 2017 року з терміном дії 04/22; кредитний ліміт був встановлений 07 квітня 2017 року в сумі 5000,00 гривень, який з 16 травня 2019 року зменшений до 0,00 гривень.

Із виписки по карткових рахунках відповідача, сформованої за період з 05 березня 2012 року по 11 листопада 2020 року, вбачається, що відповідач активно користувалась кредитними коштами та регулярно здійснювала їх погашення.

Спірні правовідносини по справі урегульовані ст.ст.207, 530, 549, 611, 626, 628, 638, 526, 1054, 1049 ЦК України.

За змістом цих норм Банк має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, у тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді пені та штрафу, інших грошових складових, а також порядку нарахування усіх цих складових, які за своїм змістом складають вартість кредиту.

Банк заявляє до стягнення з відповідача заборгованість лише по тілу кредиту в сумі 10625,57 гривень.

Обґрунтовуючи розмір і порядок нарахування цієї заборгованості, крім самої виписки по карткових рахунках відповідача, Банк посилається на розрахунок кредитної заборгованості, витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua.

Проте ці докази суд до уваги не приймає та відхиляє з огляду на таке.

Із наданого Банком розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що він сформований, починаючи з 24 січня 2017 року, в той час як кредитні правовідносини між Банком і відповідачем фактично виникли за п`ять років до цього з дня підписання сторонами 05 березня 2012 року анкети-заяви, що також доводиться випискою по карткових рахунках відповідача.

Відтак, через свою неповноту розрахунок заборгованості Банку не спроможний доводити дійсну виниклу у відповідача кредитну заборгованість, оскільки у ній не відображено руху кредитних коштів, зокрема їх використання та погашення, від дня фактично укладеного кредитного договору.

Випискою по карткових рахунках відповідача стверджено, що починаючи з 05 березня 2012 року відповідач активно користувалась кредитними коштами: знімала готівку, розраховувалась у торгівельних точках, поповняла мобільні телефони, здійснювала перекази на інші картки.

З виписки також вбачається, що за користування кредитним лімітом Банк нараховував відповідачу відсотки за місячною ставкою 3,5%, комісію за обслуговування (членський внесок) в місячному розмірі 20,00 гривень, штраф та пеню як відповідальність за прострочення за кредитом, які не передбачені підписаною сторонами анкетою-заявою.

Проте усі ці складові Банк включав до складу кредитної заборгованості, яка погашалась відповідачем в сукупності з тілом кредиту шляхом внесення готівкових коштів на кредитний рахунок та перерахування коштів з інших карток, а також шляхом списання Банком за рахунок самого наданого відповідача кредитного ліміту.

Як на підставу для нарахування відсотків за користування кредитним лімітом, комісії, штрафу, пені та їх розміру Банк посилається на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013, висловила правову позицію, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Зважаючи на зазначену актуальну правову позицію, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, тому не можуть бути належним доказом, оскільки не свідчить про ознайомлення відповідача з їх змістом.

Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, відповідальності за порушення виконання зобов`язання у вигляді пені та штрафу, а також комісії за обслуговування, матеріали справи не містять.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» взагалі містить чотири види кредитних карт «Універсальна» і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено.

З огляду на викладене надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись як невід`ємна частина кредитного договору.

За таких обставин суд не має підстав вважати, що між сторонами укладений передбачений ст.634 ЦК України договір приєднання, відповідно й погоджені в письмовому вигляді такі складові договору як відсоткова ставка за користування кредитом, пеня та штраф за порушення зобов`язання, а також комісія за обслуговування.

Як висновок, Банк безпідставно проводив нарахування та списання заборгованості за усіма цими складовими як за рахунок внесених відповідачем на погашення кредиту коштів, так і власне із самого карткового рахунку відповідача за рахунок кредитних коштів.

За змістом частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

В силу даної норми Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем як боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

На підставі банківської виписки суд встановив, що з 05 березня 2012 року по 11 листопада 2020 року відповідач фактично використала кредитних коштів на загальну суму 66489,44 гривень, погасила кредит на суму 63373,85 гривень.

Відтак сума непогашеного тіла кредиту становить 3115,59 гривень (66489,44 - 63373,85).

Зазначене узгоджується з вище наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17-ц.

Отже, судом встановлено існування у відповідача заборгованості у меншому розмірі, ніж заявляє Банк.

При цьому суд зважує й на ту обставину, що заявлена Банком сума заборгованості в сумі 10625,57 гривень більш як у двічі перевищує встановлений відповідачу кредитний ліміт в сумі 5000,00 гривень.

На підставі встановлених по справі фактичних обставин у суду наявні підстави вважати, що таке перевищення кредитного ліміту утворилось внаслідок безпідставного списання Банком відсотків, пені, штрафу та комісії, оскільки відповідач понад лімітною сумою кредитних коштів не користувалась та на ці складові як істотні умови кредитних правовідносин в анкеті-заяві не погоджувалась.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі досліджених доказів своє належне підтвердження знайшла заборгованість відповідача по тілу кредиту лише на суму 3115,59 гривень, яка й підлягає стягненню.

Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 29,32 % таких вимог.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором без номера від 05 березня 2012 року в сумі 3115 (три тисячі сто п`ятнадцять) гривень 59 копійок, яку становить заборгованість по тілу кредиту.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "Приватбанк" 616 (шістсот шістнадцять) гривень 31 копійку судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Найменування позивача: АТ КБ "Приватбанк"; місце знаходження - вулиця Грушевського 1Д, місто Київ; код ЄДРПОУ - 14360570.

Ім`я відповідача: ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Головуючий : суддя С.А.Шеремета