Справа № 758/9629/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, -

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за Рішенням Подільського районного суду від 12.06.2019 року. За час шлюбу ними була набута квартира АДРЕСА_1 . Оскільки зазначене майно є спільною власністю подружжя, а між сторонами не може бути досягнута згода щодо його поділу, позивач вимушена звертатись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, де також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

22.03.2021 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та визнання вимог позову.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, судом з`ясовано, що сторони з 03.08.1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва 12.06.2019 року.

У період шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується, зокрема, договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. 28.12.2007 року, Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, договором купівлі-продажу, реєстраційним посвідченням №032712 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (а.с.13-14).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За правилами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. (п. 22).

Згідно з п. 23 вказаної Постанови спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 24 вказаної Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Вбачається, що відповідачем в порядку ст. 206 ЦПК України подано до суду заяву про визнання вимог позову.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем вимог позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, у зв`язку з чим приймає вказане визнання та приходить до висновку про задоволення вимог позову в повному обсязі.

Оскільки відповідач визнав позов, вказане майно подружжя підлягає поділу відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 , а саме, шляхом виділення у власність ОСОБА_1 3/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 1/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

При розподілі судових витрат, суд керується ч. 1 ст. 141 та ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 206, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя - задовольнити;

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з двох жилих кімнат, загальна площа якої складає 74,10 кв. м.;

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з двох жилих кімнат, загальна площа якої складає 74,10 кв. м.;

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок;

Стягнути на корить ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк