Справа № 536/510/19
Провадження № 2/536/31/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Пасєчніковій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особи: Новознам`янська об`єднана територіальна громада, Кременчуцька районна державна адміністрація - про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтовано тим, що з 09.03.1994 року вона працювала кухарем в колективному сільськогосподарському підприємстві агрофірма «Світанок», що підтверджується копією трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 .

Крім трудової книжки колгоспника даний факт також підтверджується довідкою трудового архіву Кременчуцької районної ради №06-10/54 від 29.01.19 року, архівними довідками №06-10/55 від 29.01.19 року, №06-10/56 від 29.01.19 року.

Більш того, згідно довідки трудового архіву Кременчуцької районної ради №06-10/54 від 29.01.19 року вона перебувала членом колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Світанок»; аграрного господарства «Світанок» колективної фірми «Житомирінвест» ВАТ з березня 1994 року по 19 серпня 1996 року.

Відповідно до п. п. 1-2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)» № 899-ІУ від 05.06.2003 року (надалі - Закон № 899-ІУ) право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

21.12.1995 року КСП «Світанок» видано державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ №4.

З наведеного вбачається, що на момент розпаювання земель КСП «Світанок» (тобто, 21.12.1995 року), вона працювала в даному господарстві, була його членом, а тому мала право на отримання земельної частки (паю).

Весь цей час, вона не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) вважаючи, що він зберігається в Кременчуцькій РДА. Перейматися цим питанням вона стала в грудні 2018 року, після того, як дізналася про прийняття Закону за яким не витребувані земельні паї переходять у власність територіальних громад.

Тому, вона звернулася до міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про отримання сертифікату.

Разом з тим, згідно відповіді міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №66/122-19 від 23.01.19 року, їй стало відомо про те, що прізвище « ОСОБА_1 » (її дівоче прізвище) у додатку №1 (списках) державного акту на право колективної власності на землю КСП «Світанок» серії ПЛ №4, відсутнє, тобто вона не була включена до списку громадян - членів зазначеного підприємства, чим безпідставно позбавлена права на земельну частку (пай).

За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України в редакції 1990 року, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин та Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта.

Таким чином, право власності на земельну частку(пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Зважаючи на викладене, вважає, що вона має право на земельну частку (пай), однак помилково не була включена до списку власників земельних паїв на виготовлення державного акту на право на земельну частку (пай).

Невнесення її до списків на виготовлення державних актів на право на земельну частку (пай) не позбавляє її права на земельний пай.

На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким:

- визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) право власності на середню земельну частку (пай) в розмірі 4,81га сільськогосподарських угідь, що розташована на території с. Вільна Терешківка Червонознам`янської об`єднаної сільської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області виділити ОСОБА_1 земельну ділянку у розмірі середньої земельної ділянки (паю) бувшого колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Світанок» в адміністративних межах с. Вільна Терешківка Червонознам5янської об`єднаної сільської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області.

22 липня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, який обґрунтований зокрема тим, що Головне управління не розпоряджається землями які знаходяться у колективній власності, а тому є неналежним відповідачем по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку.

Так, судом встановлено, що предметом позову заявленого ОСОБА_1 є право на земельну ділянку, що розташована на території с. Вільна Терешківка, Кременчуцького району Полтавської області, та позов пред`явлено до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Суд, враховуючи вищевикладене, зауважує, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не є належним відповідачем у даних спірних правовідносинах з огляду на таке:

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області діє відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, та реалізує покладені на нього повноваження згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у відповідності до вимог Земельного кодексу України, які знаходяться за межами населених пунктів.

При цьому, рішення щодо надання земельних ділянок у власність або користування, приймаються органами виконавчої влади видаються у відповідності та на підставах згідно вимог чинного законодавства, зокрема ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України.

З ч.5 ст. 116 Земельного кодексу України випливає, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області розпоряджається тільки вільними землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено дев`ять категорій земель, а саме : землі сільськогосподарського призначення , землі житлової та громадської забудови, землі природно заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення , землі рекреаційного призначення, землі історико - культурного призначення , землі лісогосподарського призначення, землі водного фонду, землі промисловості , транспорту, зв`язку, енергетики , оборони та іншого призначення.

Частина друга статті 19 ЗК України встановлено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Тобто землі запасу - це землі які не перебувають у власності або користуванні і віднесені до будь - якої категорії земель.

Щодо земель резерву, то згідно зі статтею 5 Земельного кодексу України в редакції 1992року було встановлено , що сільські і селищні Ради народних депутатів створювали на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15% площі всіх сільськогосподарських угідь , включаючи угіддя в межах всіх населених пунктів.

Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію ЗК України належала господарствам , залишалася за ними на умовах постійного користування.

Окрім того, цією статтею визначалося, що резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Під час проведення паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) Указом президента України від 8 серпня 1995року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" було встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам , зайнятим у соціальній сфері на селі, також іншим особам, які приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які пересиляються у сільську місцевість для постійного проживання.

Отже, землі резерву - це землі тільки сільськогосподарського призначення, які утворилися за рахунок земель, які використовувалися КСП і не підлягали паюванню.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виділення їй земельної ділянки із земель запасу державної власності або земель резервного Фонду в адміністративних межах с. Вільна терешківка Чкрвонознам`янської об`єднаної сільської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області до задоволення не підлягають, оскільки, як вбачається зі змісту статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості! земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суб`єктами виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) є сільські , селищні, міські ради та районні державні адміністрації.

Проте, позивачем в якості відповідача визначено Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, а не відповідну територіальну громаду - Піщанську сільську об`єднану територіальну громаду.

При цьому, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити неналежного відповідача лише за клопотанням позивача.

В той час, позивачем відповідного клопотання заявлено не було.

При цьому, в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловлено правову позицію згідно якої у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 51, 76, 82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 287, 352 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особи: Новознам`янська об`єднана територіальна громада, Кременчуцька районна державна адміністрація - про визнання права власності - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський