Провадження № 2/522/3021/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До суду 19.11.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_2 , за яким просила призначити стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею 23 років із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 ), розпочинаючи із дати подання цього позову на час навчання, але не довше чим до досягнення двадцяти трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частці від всього виду заробітку (доходу).

Посилалась на те, що вона, ОСОБА_1 , народжена у шлюбі від ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та Відповідача, ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджено Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 Відділу реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області від 04.05.2001 р.. У вересні 2003 року її батьки розлучились та вона залишилась проживати разом зі своєю матір`ю, знаходилась, знаходиться на її повному матеріальному утриманні.

Посилалася на те, що на теперішній час вона є студенткою 3 курсу Національного університету «Одеська юридична академія», факультету міжнародно-правових відносин (бюджет) денної форми навчання. Термін навчання встановлено до ІНФОРМАЦІЯ_11, що підтверджується Довідкою № ВК-5 від 06.11.2020 року. Вказувала, що відповідач як батько, окрім сплати аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріального забезпечення в її житті не приймав. Після досягнення нею 18-ти річчя батько припинив зі нею будь який зв`язок, спілкування не підтримує, жодного виду допомоги не надає. У свою чергу, мати завжди забезпечувала її самостійно.

Вказувала, що оскільки вона навчається на денній формі навчання, то не має змоги працювати. ЇЇ мати на теперішній час перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , який має двох дітей від першого шлюбу : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Їх мати, померла ІНФОРМАЦІЯ_7 та діти проживають постійно з ними та знаходяться на повному утриманні батьків. Окрім того від шлюбу народжено спільну дитину, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .. У свою чергу, чоловік її матері за станом здоров`я не може працювати та потребує постійного лікування, придбання дорогих препаратів. Мати працює на посаді директора ТОВ «ЮК-Лєгал» та її заробітна плата становить 7000 грн. щомісячно. Проте, зважаючи на те, що окрім неї, ОСОБА_1 , на утриманні матері знаходиться ще троє неповнолітніх дітей, остання не має можливості повністю забезпечити навчання позивачки (зокрема, у придбанні підручників, зошитів, у витратах, які пов`язані із участю у навчальних конференціях, у витратах на харчування, тощо).

У свою чергу, відповідач працює на посаді першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №5, має стабільну заробітну плату. Згідно Декларації про доходи за 2019 рік, що є у відкритому доступі мережі Інтернет, заробітна плата відповідача за минулий рік склала 523 391 грн.. При цьому на утриманні він має двох неповнолітніх дітей та серед осіб, які перебувають на його утриманні, зазначив її - ОСОБА_1 ..

Таким чином зважаючи на наведене, позивачка вважає, що як повнолітня донька, що продовжує навчання у вищому навчальному закладі та потребую матеріальної допомоги батька, має право отримання від нього аліментів.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляд справи 25.01.2021 року був відкладений за клопотання представника відповідача.

Відповідачем 22.02.2021 року було подано відзив на позов, згідно якого заперечував проти позову та просив відмовити у повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та не підтвердженими належним чином; вважає, що позивачка є повнолітньою та працездатною людиною, що дозволяє їй працевлаштуватись, у тому числі з неповним робочим часом, та самостійно утримувати себе. Окрім того, з наданих позивачем документів вбачається, що остання навчається на бюджетній основі та отримує стипендію; проживає разом із батьками та перебуває на їх утриманні, а тому вважає необґрунтованим розмір аліментів, заявлений позивачем до стягнення. Додатково зазначив, що він перебуває з 20.01.2007 року у шлюбі з ОСОБА_8 та від шлюбу має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , які перебувають на його утриманні. Не має можливості сплачувати аліменти у зв`язку із: хворобою дружини - блефаропластика повік обох очей, капсулярна катаракта, відшарування сітківки; хворобою сина - мелоцитарний інтрадермальний невус в області лівого плеча; хвороби відповідача - двосторонній сакроілеїт. Посилався також, що єдиним джерелом існування його та родини є заробітна плата за місцем роботи. При цьому, він щомісячно сплачує кошти за двома кредитними договорами (майже 4000 грн.) та несе витрати зі сплати комунальних послуг (за два останні місяці понад 800- грн.); серед іншого майна в його користуванні наявні квартира та автомобіль, 2007 року випуску, власниками яких є дружина. Отже, вважає, що позивачем не доведено наявності у нього як батька сплачувати аліменти на час її навчання.

Представником позивача 16.03.2021 року надано відповідь на відзив, згідно якого вважає безпідставними посилання відповідача на те, що Конвенція про права дитини, на яку посилається позивач, не застосовується до особи, яка досягла 18-річчя . Навпаки, відповідно Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, яка підписана Україною 23.11.2007 року та ратифікована 11.01.2013, що набрала чинності 01.11.2013 року, в основу якої взято Конвенцію Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено сферу застосування, а саме: до зобов`язань про утримання, що виникають з відносин між батьками та дитиною, стосовно особи віком до 21 року.

Також вважає недоречними посилання відповідача на те, що позивачка є повнолітньою та може самостійно заробляти собі на життя. Зазначила, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обох з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Самоусунення батька у матеріальних витратах з підстав того, що дитина є повнолітньою особою та може працювати, законодавством не передбачено. Окрім того, в період карантину, кризи на ринку професій, а також масового скорочення працівників, закриття підприємств, ставите питання про працевлаштування особи, яка не має вищої освіти та можливості працювати повний день вважає недоречним.

Також вказано, що позивачка проживає окремо від матері в квартирі її дідуся та мати її повністю матеріально забезпечує (сплачує комунальні послуги, витрати на харчування, її медичне обслуговування, на одяг, проїзд, розвиток та навчання). Проте, у матері змінилось матеріальне положення, у зв`язку із хворобою чоловіка та вимушеним утриманням ще трьох дітей (двох від першого шлюбу чоловіка та одну спільну дитину), та сам факт її звернення до суду з даним позовом вважає, що свідчить про те, що вона ( ОСОБА_10 ) потребує матеріальної допомогу. При визначенні розміру аліментів, заявляючи їх у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів (заробітку), вона виходила з того, що відповідач є дієздатною, працездатною людиною та має постійний заробіток. Обставини, які б спростовували зазначене, відсутні. Також посилалась на безпідставність тверджень відповідача щодо його неспроможності сплачувати аліменти на її утримання та лише на намір останнього ухилитись від таких обов`язків.

Представником відповідача 24.03.2021 року було подано до суду письмові заперечення, згідно яких наполягали на відмові у задоволенні позову.

У судовому засіданні 24.03.2021 року, проведеному в режимі відео конференції, були присутні представник позивачки, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі; та представник відповідача - адв. ОСОБА_11 , який заперечував проти вимог та просив відмовити, посилався на їх позицію викладену у відзиві та письмових запереченнях.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, від шлюбу ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та Відповідача, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) народилась донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 Відділу реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області від 04.05.2001 р..

У вересні 2003 року батьки позивачки розлучились (свідоцтв про розлучення серії НОМЕР_4 від 02.09.2003 року) та ОСОБА_10 залишилась проживати разом зі своєю матір`ю, що не заперечувалось відповідачем.

На теперішній час позивачка є студенткою 3-го курсу Національного університету «Одеська юридична академія», факультету міжнародно-правових відносин (бюджет) денної форми навчання.

Згідно довідки НУ «Одеська юридична академія» № ВК-5 від 06.11.2020 року, термін навчання позивачки встановлено до ІНФОРМАЦІЯ_11.

Звертаючись до суду позивачка просила вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частці від всього виду заробітку (доходу), розпочинаючи із дати подання цього позову на час навчання, але не довше чим до досягнення двадцяти трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

А статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина, - такої правової позиції притримується Верховний Суд: постанова від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16 (провадження № 61-1343св18); постанова від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц (провадження № 61-9486св18); від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18).

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:

- походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження ними навчання;

- потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд вбачає, що мати позивачки - ОСОБА_3 з 03 вересня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 03.09.2011 року.

Чоловік матері має двох дітей від першого шлюбу : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рідна мати яких померла ІНФОРМАЦІЯ_7 та діти постійно проживають з ними. Окрім того від даного шлюбу народжено спільну дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ..

Отже, фактично, окрім позивачки, на утриманні її матері перебуває ще троє неповнолітніх дітей. Згідно довідки КНП «Міська лікарня №5» Одеської міської ради від 18.11.2020 року, чоловік матері позивача хворіє та йому встановлено діагноз «Епілепсія з генералізованими епінападами. Хронічний СМV енцефаліт».

Згідно тверджень позивачки, що не спростовано відповідачем, її мати працює на посаді директора ТОВ «ЮК-Лєгал» та її заробітна плата становить 7000 грн. щомісячно і з якою проживає позивачка на утриманні якої знаходиться.

Отже, суд встановивши, що позивачка досягнула повноліття, продовжує навчання на денній формі навчання, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, яка оплачує проживання, забезпечує одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, приходить до висновку про наявність у позивачки права звернення до суду з даним позовом та доведеність нею права на отримання від батька аліментів на час її навчання.

При цьому, суд погоджується з доводами представника позивача та вважає недоречними посилання сторони відповідача на те, що позивачка навчається на бюджетній формі навчання, є повнолітньою та може працювати, самостійно забезпечувати себе матеріально, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів. Оскільки такі твердження суперечать положенням чинного законодавства, як Сімейного кодексу України, так і положенням Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, яка підписана Україною 23.11.2007 року та ратифікована 11.01.2013, набрала чинності 01.11.2013 року.

Дані обставини не звільняють відповідача від обов`язку утримання доньки, передбаченого ст. 199 СК України, який має постійний заробіток.

При цьому, визначаючи розмір аліментів суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач із 20.01.2007 року перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ..

Згідно пояснень представника відповідача, ОСОБА_2 працює в органах прокуратури з 29.01.2003 року. При цьому відомості щодо заробітної плати з боку відповідача до суду не надано.

Згідно Декларації про доходи за 2019 рік, що є у відкритому доступі мережі Інтернет, роздруківка якої надана позивачем до позову, заробітна плата відповідача за минулий 2019 рік склала 523 391 грн., тобто фактично місячна заробітна плата становила 43 615, 90 грн. (523 391 грн.: 12 місяців).

Щодо тверджень відповідача про стан його здоров`я та його зобов`язання по кредитному договору, то суд вважає, що вказані обставини не є підставою для звільнення особи від сплати аліментів, однак враховуються при визначенні його можливості їх сплачувати.

Суд вбачає, що відповідач має кредитні зобов`язання перед АТ «Райффайзен банк Аваль» на суму 31 217, 48 грн. до 15.11.2022 року за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/380805/82/482321 від 15.11.2018 року та суму 78 772, 11 грн. до 13.06.2022 року за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/380805/82/413783 від 13.06.2018 року.

З приводу обставин хвороби відповідача та членів його родини (хвороба дружини - блефаропластика повік обох очей, капсулярна катаракта, відшарування сітківки; хвороба сина - мелоцитарний інтрадермальний невус в області лівого плеча; хвороба відповідача - двосторонній сакроілеїт), суд приймає до уваги заперечення сторони позивача та погоджується, що всі наведені хвороби жодним чином не впливають на можливість сплачувати аліменти.

Щодо хвороби дружини - відповідно консультативного огляду офтальмолога від 23.12.2020 року (рік потому), що надано відповідачем, як доказ, останній рекомендовано блефаропластика обох повік та планове обстеження. Блефаропластика - це косметична процедура з ефектом омолодження. Жодної тяжкої хвороби, яка б потребувала хірургічного втручання та тривалої дорого вартісної терапії, не виявлено. Крім того не зрозуміло з якою ціллю надано протокол УЗІ від 23.01.2018 року.

Щодо хвороби сина - вроджені невуси (родинки) є доброякісними утвореннями потребують лише спостереження, причому відповідно консультативного висновку дерматолога від 05.01.2021 року, повторний огляд заплановано на 28.12.2021 р.,

Щодо хвороби відповідача - встановлено діагноз болючість внизу спини. Інші прояви цілком залежать від першопричини захворювання.

Отже, суд погоджується зі стороною позивача та вважає, що дані обставини не вагомими чином впливають на матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по його утриманню, встановлені обставини справи та оцінює надані докази в їх сукупності, а також бере до уваги Правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14, відповідно до якого при визначенні розміру аліментів мають бути враховані витрати безпосередньо пов`язані з навчанням, та приходить до висновку, що необхідно та можливо стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у Національному університеті «Одеська юридична академія», оскільки аліментні зобов`язання викликані необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя . Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини

Суд вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 19.11.2020 року, і до закінчення навчання (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11), але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_10 23-хроків, оскільки у відповідача є двоє неповнолітніх дітей.

При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, визначені ст. 182 СК України та певна можливість утримання доньки матір`ю, як-то визначено ст.200 СК України.

Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 19.11.2020 року.

На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 840, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.182, 184, 185, 193, 198, 199-201 СК України, ст.ст.1, 2, 5, 10-13, 43, 44, 49, 76-80, 81, 89, 141, 247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) аліменти у розмірі 1/5 від усіх доходів відповідача щомісяця, починаючи із дати подання позову (19.11.2020 року) та до закінчення дитиною навчання (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11).

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 29.03.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.