22-ц/804/986/21
242/2838/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року місто Маріуполь

справа № 242/2838/19

провадження № 22-ц/804/986/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

сторони:

позивач Селидівська міська рада,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Капітонова В.І. від 19 січня 2021 року, повний текст рішення складено 25 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 травня 2019 року Селидівська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача збитків, завданих використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою належить Селидівській міській раді.

Відповідачка ОСОБА_1 до Селидівської міської ради з заявою про вирішення питання про передачу їй в оренду земельної ділянки для обслуговування нежилого приміщення магазину без зміни її цільового призначення не зверталась.

До теперішнього часу відповідач використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, порушуючи вимоги земельного законодавства.

Рішенням Селидівської міської ради затверджено акт комісії про визначення збитків, заподіяних ОСОБА_1 використанням вказаної земельної ділянки без укладеного договору оренди землі за період з 08 червня 2016 року по 01 березня 2019 року у розмірі 43 772,68 грн. Відповідачу повідомлено про затвердження акту та направлено його копію та рішення виконавчого комітету міської ради від 27 березня 2019 року №63/2 з метою досудового врегулювання спору, але відповідач добровільно не сплачує вказані збитки та продовжує використовувати земельну ділянку без правовстановлюючих документів.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 збитки, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 43 772,68 грн та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 січня 2021 року позовні вимоги Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків (неодержаного доходу, упущеної вигоди), завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Селидівської міської ради Донецької області безпідставно збережені кошти у розмірі 43 772 грн 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Селидівської міської ради Донецької області судові витрати у розмірі 1 921 грн 00 коп.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що доказів оформлення права оренди спірної земельної ділянки під отриманим у власність відповідачем майном у спірний період у відповідача у справі відсутні, а тому земельна ділянка, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 202,9 кв.м використовувалась ОСОБА_1 у спірний період без належного оформлення права оренди та орендну плату відповідач не сплачувала. Відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Суд прийняв до уваги наданий позивачем розрахунок, а тому відповідно до проведеного розрахунку за зазначеним механізмом розмір безпідставно збережених позивачем коштів за період з 08 червня 2016 року по 01 березня 2019 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Селидівської міської ради, становить 43 772,68 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

18 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час вирішення спору, суд першої інстанції не перевірив, чи є спірна земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав, чи можливо обчислити розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що не оформлення права користування на земельну ділянку є результатом бездіяльності позивача Селидівської міської ради. З метою врегулювання питання щодо користування земельною ділянкою відповідачка неодноразово зверталась до Селидівської міської ради з заявою щодо її викупу, просила продати земельну ділянку, на якій розташовано її нерухоме майно.

На сесіях Селидівської міської ради, що відбулись 25 квітня 2018 року, 25 липня 2018 року та 20 лютого 2019 року розглядались проекти рішень щодо надання ОСОБА_1 згоди на продаж земельної ділянки, проте, рішення за цим питанням так і не прийнято.

З метою захисту свого порушеного права на викуп земельної ділянки відповідачка звернулась з позовом до Селидівської міської ради про визнання противоправною бездіяльності, яка виразилась в тривалому неприйнятті рішення по заявах щодо продажу земельної ділянки під об`єктом нерухомості.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, визнано противоправною бездіяльність Селидівської міської ради, яка виразилась в тривалому неприйнятті рішення по заявах ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки під об`єктом нерухомості.

Таким чином, відповідачка вчинила всі можливі дії для оформлення прав на спірну земельну ділянку під об`єктом нерухомості.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 05 березня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 12 березня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Нежитлове приміщення будівля магазину, яке складається з: А-1 приміщення магазину, загальною площею 202,9 кв.м., п-1 підвал, Г-1 гараж, д-1 душ, у-1 вбиральня, В-1 котельна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , на території Селидівської міської ради, належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі №3743

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 січня 2019 року нежитлове приміщення-будівля магазину загальною площею 202,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори Шарафєєвою І.В.

Рішенням Селидівської міської ради від 15 червня 2016 року №7/9-402 змінено поштову адресу будівлі магазину по АДРЕСА_2 на «№53».

Рішенням Селидівської міської ради від 16 квітня 2008 року за №5/34-568/18 надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Рекомендовано ОСОБА_1 у місячний термін укласти договір на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проект землеустрою необхідно подати на розгляд та затвердження відповідно до чинного законодавства.

Згідно з листами Селидівської міської ради від 09 січня 2014 року та від 28 січня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про невиконання нею рішення міської ради та повідомлено про необхідність врегулювання питання щодо належного оформлення земельної ділянки.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною бездіяльність Селидівської міської ради в тривалому неприйнятті рішення по заявах ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки під об`єктом нерухомості будівлею магазину.

Рішенням Селидівської міської ради від 27.03.2019 року №63/2 затверджено акт про визначення збитків власнику земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . За даним актом, ОСОБА_1 за фактичне використання земельної ділянки повинна сплатити 43 772,68 грн (8 445,88 грн за період з 08.06.2016 р. по 01.01.2017 р.; 15 876,60 грн за період з 01.01.2017 р. по 01.01.2018 р.; 15 876,60 грн за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2019 р.; 3 573,60 грн за період з 01.01.2019 р. по 01.03.2019 р.). Згідно з вказаним актом нормативно грошова оцінка 1 кв.м складає 615,16 грн за 2016 р.?202,9 кв.м площа земельної ділянки (14 977,92 грн), місячний платіж складає 1 248,16 грн. у 2016 році, з урахуванням коефіцієнту інфляції 1 323,05 грн у 2017 році, з урахуванням коефіцієнту інфляції 1 323,05 грн у 2018 році та 1 786,80 грн у 2019 році.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Частиною 1 статті 3 ЗК України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини другої ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Частина перша ст. 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 зроблено висновок, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною першою ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення будівля магазину, яка складається з: А-1 приміщення магазину, загальною площею 202,9 кв.м, п-1 підвал, Г-1 гараж, д-1 душ, у-1 вбиральня, В-1 котельна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (тепер № НОМЕР_1 ), на території Селидівської міської ради, належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі №3743

Рішенням Селидівської міської ради від 16.04.2008 року за №5/34-568/18 надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Рекомендовано ОСОБА_1 у місячний термін укласти договір на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проект землеустрою необхідно подати на розгляд та затвердження відповідно до чинного законодавства.

Листами Селидівської міської ради від 09.01.2014 року та від 28.01.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про невиконання нею рішення міської ради та повідомлено про необхідність врегулювання питання щодо належного оформлення земельної ділянки.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначала про протиправну поведінку органу місцевого самоврядування, оскільки вона неодноразово зверталася до Селидівської міської ради із заявою про продаж земельної ділянки в порядку ст. 138 ЗК України та позивач на сесіях по зазначеному питанню рішення не прийняв, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду і рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30.09.2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 12.12.2019 року, її позовні вимоги задоволено, визнано протиправною бездіяльність Селидівської міської ради в тривалому неприйнятті рішення по заявах ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки під об`єктом нерухомості будівлею магазину.

Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги вказані заперечення відповідача, оскільки дані обставини не наділяють відповідача правом без правовстановлюючих документів користуватися вищезазначеною земельною ділянкою та не перешкоджали належним чином оформити право користування земельної ділянки шляхом укладання договору оренди до вирішення питання про продаж земельної ділянки.

Вказані висновки суду спростовують і доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що доказів оформлення права оренди спірної земельної ділянки під отриманим у власність майном у спірний період у відповідача відсутні, а тому земельна ділянка, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 202,9 кв.м, використовувалась ОСОБА_1 , у тому числі і у спірний період, без належного оформлення права оренди та орендну плату відповідач не сплачувала.

Суд врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, та обгрунтовано зазначив, що предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено, а тому відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої ст. 1212 ЦК України.

Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї.

При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Оскільки відповідачка без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберігала у себе кошти, які мала сплатити за користування земельною ділянкою у вигляді орендної плати, відповідачка зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції перевірив та обгрунтовано прийняв розрахунок збитків, затверджений рішенням Селидівської міської ради від 27.03.2019 року №63/2, за яким ОСОБА_1 за фактичне використання земельної ділянки за період з 08 червня 2016 року по 01 березня 2019 року повинна сплатити 43 772,68 грн (8445,88 грн за період з 08.06.2016 р. по 01.01.2017 р.; 15 876,60 грн за період з 01.01.2017 р. по 01.01.2018 р.; 15 876,60 грн за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2019 р.; 3 573,60 грн за період з 01.01.2019 р. по 01.03.2019 р.), врахувавши нормативно грошова оцінка 1 кв.м: 615,16 грн за 2016 ?202,9 кв.м площа земельної ділянки (14 977,92 грн), місячний платіж складає 1 248,16 грн у 2016 році, з урахуванням коефіцієнту інфляції 1 323,05 грн у 2017 році, з урахуванням коефіцієнту інфляції 1 323,05 грн у 2018 році та 1 786,80 грн у 2019 році.

Посилання відповідача на іншу площу земельної ділянки, що зазначена в довідці БТІ від 16 лютого 2021 року, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції такі відомості, що суперечать інформації, викладеній у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 19 січня 2019 року, а також договорі купівлі-продажу від 26 грудня 2007 року, суду не надавалися, з довідки не вбачається, коли та за яких підстав зменшилась загальна площа земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджуєтьсґ з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Селидівської міської ради та стягнення з ОСОБА_1 на користь Селидівської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі 43 772 грн 68 коп.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова