Справа №345/813/21
Провадження № 2/345/429/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2021 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Якиміва Р.В.

за участю секретаря судового засідання Баран В.В.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті спадкодавця склала заповіт, яким заповіла все майно позивачу. Після смерті матері позивачка звернулася із заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4852 га, що знаходиться на території с. Тужилів Калуського району. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що право власності на вказана земельну ділянку у ОСОБА_3 виникнуло після її смерті. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4852 га, що знаходиться на території с. Тужилів Калуського району.

Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с.7).

Як видно з матеріалів справи, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, що право власності на вказану земельну ділянку у неї виникнуло після її смерті (а.с.15).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія І-ІФ №041286 ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Тужилівської сільської ради народних депутатів від 28.07.1999 року передано у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4852 га, що знаходиться на території с. Тужилів Калуського району (а.с.17).

Належність ОСОБА_3 земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4852 га, що знаходиться на території с. Тужилів Калуського району підтверджується витягом з бази даних автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру (а.с.19-21).

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого заповіла усе своє майно, що належатиме її на день смерті ОСОБА_1 (а.с.11).

Як вбачається із довідки №694 від 26.05.2020р. виданої виконкомом Тужилівської сільської ради, заповіт від імені ОСОБА_3 у виконкомі сільської ради посвідчувався 09.03.1998року по реєстру за №18, не відмінявся і не змінювався (а.с.13).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно зі ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення певних дій, а саме: 1) якщо спадкоємець вступив у фактичне володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину після смерті своєї матері шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки проживав і був зареєстрований у будинку спадкодавці, здійснив її поховання.

Відповідач на спадкове майно не претендує, про що свідчить подана ним до суду заява.

Отже, зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

На підставі викладеного, ст.ст. 524, 534, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), керуючись ст.ст. 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4852 га, що знаходиться на території с. Тужилів Калуського району, належній спадкодавці ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії І-ІФ №041286.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий