Постанова

Іменем України

02 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 680/784/19

провадження № 61-16097св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 червня 2020 року у складі судді Яцини О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., П`єнти І. В., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні гаражем, який належить йому на праві власності та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його звільнення.

Як на обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 травня 2019 року він є власником спірного гаража, в якому знаходяться речі відповідачів.

Оскільки відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірний гараж, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Новоушицький районний суд Хмельницької області рішенням від 12 червня 2020 року позов задовольнив. Зобов`язав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у праві власності ОСОБА_1 шляхом звільнення гаража за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право власності на спірний гараж зареєстроване за позивачем, однак відповідачі чинять йому перешкоди у володінні та користуванні цим майном, тому їх слід зобов`язати усунути ці перешкоди шляхом звільнення гаража.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Хмельницький апеляційний суд постановою від 03 вересня 2020 року рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 червня 2020 року залишив без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 30 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 червня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі заявник зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 522/4687/14-ц, від 30 липня 2019 року у справі № 926/3881/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17, від 27 травня 2020 року у справі № 910/1310/19.

На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки при прийнятті рішення послався на норми ЦК України, які діяли на момент розгляду справи, а не на норми права, які діяли під час укладення договору-купівлі продажу, в результаті чого дійшов помилкових висновків, що розписки щодо спірного гаража мають бути нотаріально посвідченими правочинами та пройти державну реєстрацію.

При цьому суди не взяли до уваги покази свідка ОСОБА_4 , який в суді першої інстанції підтвердив укладення договору купівлі-продажу гаража, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а також повідомив, що ОСОБА_2 володіє та користується гаражем понад 20 років.

Крім цього, суди встановили, що між позивачем і ОСОБА_3 існує спір щодо права власності на гараж, на цей час розглядається цивільна справа № 680/807/20 про виключення майна (гаража) із спадкової маси, визнання права власності за ОСОБА_3 на гараж та скасування запису про державну реєстрацію гаража за ОСОБА_1 , однак суди цей факт до уваги не взяли.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області.

11 грудня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 травня 2019 року ОСОБА_1 є власником гаража на АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на цей гараж зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 травня 2019 року, номер запису про право власності 31607026.

Згідно з розпискою від 05 червня 1998 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 у присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_4 7 500,00 грн за гараж на АДРЕСА_1 , претензій не має, сума сплачена вся.

04 вересня 2003 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на спірний гараж та зареєстрував право власності на нього.

Відповідно до розписки від 02 жовтня 2003 року ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 продав гараж ОСОБА_3 , віддав свідоцтво на право власності на гараж, за що отримав 1 500,00 дол. США.

Рішенням Новоушицької селищної ради від 27 червня 2019 року № 11 ОСОБА_10 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів.

Розрахункові книжки за електроенергію на гараж видані на ім`я ОСОБА_3

25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області із повідомленням про вчинення ОСОБА_11 злочину, передбаченого статтею 356 КК України, та визнання його потерпілим, на що начальник Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області надав відповідь про те, що у цьому випадку мають місце цивільно-правові відносини, які підлягають вирішенню судом в порядку цивільного судочинства.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не

підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановивши, що на час розгляду цієї справи право власності на спірний гараж у встановленому законом порядку зареєстровано за ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги про те, що між сторонами існує спір щодо права власності позивача на цей гараж (цивільна справа № 680/807/20), висновків судів не спростовують, адже на час розгляду справи судами рішення у справі № 680/807/20 не прийнято.

Разом з тим Верховний суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що надаючи оцінку розпискам, необхідно застосовувати норми ЦК України, що діяли саме на час виникнення спірних правовідносин, а не на час звернення з позовом. Також Верховний Суд визнає необґрунтованими і передчасними висновки судів, що розписки не є доказами на підтвердження факту продажу гаража ОСОБА_3 , ураховуючи предмет спору цієї справи, адже відповідачі не ставлять питання про визнання за ними права власності на спірний гараж, тому оцінка таким доказам має бути надана у справі № 680/807/20. Однак ці порушення судів не призвели до неправильного вирішення справи по суті заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, не заслуговують на увагу і аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішення застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 522/4687/14-ц, від 30 липня 2019 року у справі № 926/3881/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17, від 27 травня 2020 року у справі № 910/1310/19.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказів щодо наявності підстав для задоволення заяви, які, на думку заявника, встановлені судами неповно і неправильно, та необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 червня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко