Справа № 454/3278/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 лютого 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши в підготовчому засіданні в м.Сокалі цивільну справу по справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права власності на житловий будинок -,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права власності на житловий будинок, як об`єкт самочинного будівництва з наступних підстав :

на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого 27.12.2016 року державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Хомою В.О., позивачці належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель , що становить квартиру АДРЕСА_1 .

Дане майно позивач успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу вищевказане майно належало матері позивачки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12.06.2000 року державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Хомою В.О., після смерті її баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дана квартира знаходиться на земельній ділянці , переданій безоплатно у власність її баби ОСОБА_3 на підставі Ухвали Сокальської міської ради від 27.12.1995 року , проте державний акт на право власності на землю вона не отримала та право власності на земельну ділянку не зареєструвала.

На зазначеній земельній ділянці позивачкою у 2017 році було самочинно , без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи , збудовано житловий будинок садибного типу загальною площею 80,2 м.кв. ( позначений на технічному плані літерою А-2).

Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні , санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом.

Відповідно до звіту про проведення обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, складеного 11.10.2019 року експертом ОСОБА_4 , встановлено відповідність його вимогам надійності та безпечної експлуатації.

З метою узаконити вказане будівництво позивач звернулася до відділу містобудування та архітектури Сокальської РДА , але позивачу було роз`яснино , що з 20.04.2018 року набув чинності Закон України № 2363-УІІІ «Про регулювання місто будівничої діяльності» щодо продовження прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт. Враховуючи те, що відповідно до вказаного Закону вексплуатацію приймаються : зведені в період з 05.08.1992 року до 09.04.2015 року індивідуальні (садибні) житлові будівлі, садові , дачні будинки загальною площею до 300 кв.м. ; зведені до 12.03.2011 року будівлі й споруди сільськогосподарського призначення.

Так як будівля, побудована позивачем, до вказаних не відноситься , позивач змушена звернутися до суду та просити визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу загальною площею 80,2 м.кв. ( позначений на технічному плані літерою А-2), що розсташований по АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула , однак подала заяву про слухання справи у її відсутності , позов підтримує та просить його задоволити.

Представник Сокальської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Частина 2 цієї норми передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Виняток з загального правила набуття права власності на новостворене майно особою, яка його створила, передбачений, зокрема ч. 2 ст. 376 ЦК України.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року. Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) при вирішенні позову про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцию, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки.

У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі Постанова) роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно з пунктом 12 вказаної Постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (абзац 3 п. 22 Постанови)

Відповідно до п. 14 Постанови на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

В силу ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого 27.12.2016 року державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Хомою В.О., вбачається, що позивачці належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель , що становить квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 вбачається, що матір позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12.06.2000 року державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Хомою В.О., вбачається , що після смерті її баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 вищевказане майно належало матері позивачки.

На підставі Ухвали Сокальської міської ради від 27.12.1995 року вбачається, що дана квартира знаходиться на земельній ділянці , переданій безоплатно у власність баби позивачки ОСОБА_3 , проте державний акт на право власності на землю вона не отримала та право власності на земельну ділянку не зареєструвала.

Відповідно до звіту про проведення обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, складеного 11.10.2019 року експертом ОСОБА_4 , встановлено відповідність житлового будинку садибного типу загальною площею 80,2 м.кв. ( позначений на технічному плані літерою А-2), що розсташований по АДРЕСА_2 . житловий будинок садибного типу загальною площею 80,2 м.кв. ( позначений на технічному плані літерою А-2), що розсташований по АДРЕСА_2 вимогам надійності та безпечної експлуатації.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що слід позов задоволити та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу загальною площею 80,2 м.кв. ( позначений на технічному плані літерою А-2), що розсташований по АДРЕСА_2 , оскільки згідно висновку експерта під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні , санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом..

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу загальною площею 80,2 м.кв. ( позначений на технічному плані літерою А-2), що розсташований по АДРЕСА_2 .

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук