Справа № 447/468/20 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 22-ц/811/3578/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.,

суддів - Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Ратича Тараса Михайловича на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 04 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) у якій просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо з`ясування місця роботи боржника ОСОБА_3 , джерел і розміру його доходів на території Чеської Республіки,зобов`язати державного виконавця Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з`ясувати місце роботи боржника ОСОБА_3 , джерело і розміру його доходів на території Чеської Республіки.

В обґрунтування заявлених вимог покликалась на те, що судовий наказ від 13.02.2020 року по справі № 447/468/20 присуджено стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви до 12.02.2020. Цей судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Міжгірському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Вважає, що незважаючи на те, що державному виконавцеві відомо про трудову діяльність боржника за межами України, а саме в Чеській Республіці, ним не застосовувалося жодних дій для направлення офіційного запиту до іноземного органу юстиції для отримання інформації про заробітну плату боржника на території Чеської Республіки, що підтверджує факт бездіяльності виконавця в рамках цього виконавчого провадження. З огляду на вищевикладене, скаржник просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця та зобов`язати його з`ясувати місце роботи боржника ОСОБА_3 , джерел і розміру його доходів на території Чеської Республіки.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 (стягувач) на бездіяльність державного виконавця Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Південно -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано- Франківськ), боржник - ОСОБА_3 .

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - Ратич Тарас Михайлович .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права та судом неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Стверджує, що державний виконавець не провів перевірку майнового стану боржника, не встановив джерела і розмір заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном. Також державним виконавцем не вжито жодних дій для направлення будь - якого офіційного запиту до іноземного органу юстиції для отримання інформації про заробітну плату боржника в межах території Чеської Республіки, що підтверджує факт бездіяльності державного виконавця в даному виконавчому провадженні.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву.

03 березня 2021 року головний державний виконавець Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Звірич Н. подала відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Від представника скаржника адвоката Ратича Т.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак зазначені в них причини неявки в судове засідання, колегія суддів визнала неповажними.

Згідно з ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволенню.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», правомірно здійснював необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що на виконанні в Міжгірському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) перебуває судовий наказ № 2-н/447/36/20, виданий 13.02.2020 Миколаївським районним судом Львівської області, про стягнення щомісячно з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви 12.02.2020, ВП № 61711448.

03 квітня 2020 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою зокрема зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно боржника та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Того ж дня зроблено відповідні запити до ПФУ про встановлення доходу боржника, до МВС про наявність на праві приватної власності транспортних засобів, а також запит до ДФС про інформацію щодо отримання доходів в ДРФО, про наявні рахунки в ДРФО.

Згідно розрахунку заборгованості №7490/18.5-38 від 19.05.2020 боржник за виконавчим документом №447/468/20 від 13.02.2020 станом на 20.05.2020 року мав борг в сумі 8176.60 грн. Розрахунок направлений сторонам виконавчого провадження.

Державним виконавцем відділу направлено виклик боржнику на явку до відділу на 28.058.2020 року та повідомлено про кримінальну відповідальність в разі його не явки.

01 червня 2020 року боржник з`явився до відділу та повідомив, що сплатить частково заборгованість по аліментах біля 10.06.2020, так як тоді в нього з`являться кошти. 11 червня 2020 року боржник надіслав квитанції про оплату аліментів: квитанція на суму 4500 грн., та квитанція на суму 2570 гри. Всього 7070 грн.

Державним виконавцем відділу зроблено новий розрахунок та встановлено, що всього до стягнення за період з 12.02.2020 по 12.06.2020 р.. становила сума 10854,44 грн. Стягнуто з боржника коштів 7070 грн. Залишок боргу становить: 3784,44 грн.

03 липня 2020 року боржник подав до Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби декларацію про доходи та майно за 2019 рік.

29 липня 2020 року до Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби надійшла заява від представника ОСОБА_1 - Ратича Тараса Михайловича в якій він просив з`ясувати у боржника ОСОБА_3 підтвердження відповідними документами:

-на якій правовій підставі він отримав дохід, зазначений у декларації про доходи та майно.

- чи отримує на даний час дохід на території Чеської республіки, на якій правовій підставі і в якому розмірі.

- відомості про фінансові обставини, у тому числі довідка про доходи.

Також просив зробити перерахунок заборгованості по аліментах.

04 серпня 2020 року Головним державним виконавцем відділу надіслано відповідний запит боржнику ОСОБА_3 в якому зазначено про всі запитувані представником стягувача питання.

04 серпня 2020 року за вих.№9678/18.5-38 державним виконавцем відділу зроблено розрахунок та встановлено, що як вбачається з декларації про доходи та майно боржник одержав дохід 62560 чеських корун (раз на півроку), згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України на 04.08.2020 одна Чеська крона = 1,2353 грн. Всього отримано доходу 62560 чеських корун - 77280грн./6 місяців = 12880,06 грн. * 1/3 = 4293,35, відтак на виконання вказаного судового рішення підлягала стягненню сума 4293,35 гри., на місяць, зважаючи на визнаний дохід, всього до стягнення за період з 12.02.2020р. по 31.07.2020 року становила сума 23983,54 грн., сплачено 7070 грн. Борг становив 16913,54 грн.

17 серпня 2020 року до відділу надійшла заява від боржника про перерахунок аліментів, у зв`язку з тим, що в заповненні декларації він помилився та вказав суму отриманого доходу не за цілий рік, а за півроку.

25 вересня 2020 року боржником подано заяву до відділу про інформацію яка була запитувана в листі №9678/18.5-38 від 04.08.2020 року. З пояснень боржника викладених у даній заяві встановлено, що боржник не отримує офіційних доходів на території Чеської республіки, а являється сезонним робітником.

За правилами частин першої та третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачений, зокрема, статтею 195 СК України, відповідно до якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Оскільки відомості про розмір отриманого доходу в Україні в державного виконавця відсутні, а також враховуючи те. що заява про перерахунок аліментів, відповідно до доходів отриманих боржником за кордоном від одержувача аліментів не надходила, розрахунок зі сплати аліментів за період з 12.02.2020 року здійснено в порядку ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для Міжгірського району.

Розрахунком від 01.10.2020 року встановлено, що боржник має борг в сумі 5557,20 грн.

З копії матеріалів виконавчого провадження наданих Міжгірським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), вбачається, що державним виконавцем Звірич Н.І. з моменту відкриття виконавчого провадження на виконання судового наказу № 2-н/447/36/20 від 13.02.2020 неодноразово надсилалися запити, зокрема і до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону за період з 02.04.2020 по 28.10.2020. Як вбачається з відповіді на ці запити, дані щодо перетину боржником державного кордону відсутні.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно встановлено, що Сімейним кодексом визначений єдиний випадок коли виконавцем здійснюється перерахунок заборгованості, а саме у абзаці 2 ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України зазначено, що у разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Відомості про розмір отриманого боржником доходу в Україні в державного виконавця відсутні, у державного виконавця відсутні підстави для вжиття заходів з метою перевірки відомостей про працевлаштування ОСОБА_3 на території Чеської Республіки, адже з моменту відкриття виконавчого провадження боржник державний кордон України не перетинав.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин , встановлено дійсні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відтак, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Ратича Тараса Михайловича - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 04 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.