22-ц/804/596/21

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/10075/19

Номер провадження 22-ц/804/596/21

30 березня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Баркова В.М., Биліни Т.І.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Папаценко П.І.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі: АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного 24 травня 2012 року, між Приватним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою, кредитного договору, остання отримала кредит у сумі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування кредитною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http:// privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у Анкеті-заяві від 24 травня 2012 року. Свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим в неї утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2019 року становить 230 074,45 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 574,67 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 218 144,21 грн, заборгованості за пенею та комісією у сумі 5355,57 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за тілом кредиту в сумі 6 574,67 грн та за відсотками за користування кредитом в сумі 120 001,74 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у сумі 6 574,67 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованими за період з 24 травня 2012 року по 28 вересня 2018 року у сумі 120001,74 грн., а всього 126 576, 41 грн. Розподілено судові витрати та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що оскільки свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним ОСОБА_1 належним чином не виконувала, є підстави для стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитом у сумі 6574,67 грн. та, у межах позовних вимог, заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими за період з 24 травня 2012 року по 28 вересня 2018 року, у сумі 120001,74 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував те, Умови та правила надання банківських послуг відповідачкою не підписані, тому їх неможна вважати невід`ємною частиною кредитного договору, який вона уклала з позивачем. Також посилалась на те, що роздруківка Умов та правил надання банківських послуг з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ залежить від волевиявлення банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в ці Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). Також відповідачка зазначала, що оскільки вона не була повідомлена про час та місце розгляду справи місцевим судом, є обґрунтована можливість розгляду апеляційним судом питання про застосування строків позовної давності до вимог банку.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ч.13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

24 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою був укладений кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Договірні зобов`язання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підтверджуються Анкетою-заявою останньої про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24 травня 2012 року (а.с.8).

Згідно з розрахунком банку, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 31 травня 2019 року становить 230 074,45 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 574,67 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 218144,21 грн, заборгованості за пенею та комісією у сумі 5355,57 грн (а.с.5-7).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пред`являючи до відповідачки вимоги про погашення кредиту, банк просив, крім тіла (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

У Анкеті-заяві позичальника від 24 травня 2012 року процентна ставка за користування кредитними коштами не передбачена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 травня 2012 року, посилався, як на невід`ємну частину кредитного договору на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування кредитною карткою, затверджені наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті http:// privatbank.ua/terms/pages/70/, при цьому доказів того, що вони були затверджені на час укладення договору з відповідачкою, позивач суду не надав.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем Умовами, Правилами та Тарифами була ознайомлена відповідачка і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву від 24 травня 2012 року про отримання кредитних коштів.

Крім того, роздруківки із сайту позивача належним доказом бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, Правила користування кредитною карткою та Тарифи банку.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування кредитною карткою, Тарифи банку, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви ці документи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та, з огляду на відсутність у Анкеті-заяві від 24 травня 2012 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування кредитною карткою та Тарифи банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків за користування кредитом у розмірі 120001,74 грн, не надавши належної оцінки безпідставності позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у Анкеті-Заяві від 24 травня 2012 року, оскільки надані банком Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування кредитною карткою та Тарифи банку не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII, в редакції на час виникнення правовідносин).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII( в редакції на час виникнення правовідносин), про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( провадження № 14-131 цс 19).

Крім того, за змістом укладеного між сторонами договору від 24 травня 2012 року, умови якого зафіксовані лише у підписаній відповідачкою Анкеті-заяві, він не містить строку повернення кредиту (користування ним), тому у ОСОБА_1 до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у вищевказаній постанові від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17 ( провадження (№ 14-131цс19).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги стосовно спливу строку позовної давності щодо стягнення тіла кредиту є необґрунтованими.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 6574,67 грн, оскільки відповідачкою не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, одним із доводів апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачки, не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду, що за вимогами п.3.ч.3. ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

За вимогами ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Отже, Цивільним процесуальним кодексом України чітко передбачений порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2019 року місцевий суд ухвалив оскаржене рішення за відсутності відповідачки.

Судова повістка на адресу ОСОБА_1 на вказану дату була повернута до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», що не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи.

Такі висновки зроблені у пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19).

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду даної справи, як це передбачено вимогами ст. 128 ЦПК України, а тому є підстави для скасування оскарженого судового рішення та ухвалення нового.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вищезазначених обставин, оскаржене судове рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором б/н від 24 травня 2012 року в сумі 6 574,67 грн, яка складається з тіла кредиту. Інші вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із їх безпідставністю.

Розподіл судових витрат.

Зі змісту статті 382 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено частково, тому в порядку частини першої статті 141 ЦПК України, зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 99,70 грн, виходячи з розрахунку: 1921 (сплачений судовий збір) грн х 5,19 % (частина задоволених позовних вимог): 100%.

Крім того, з огляду на часткове задоволення вимог апеляційної скарги відповідачки, звільненої ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року від сплати судового збору, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2731,66 грн, виходячи з розрахунку 2881,50 грн.( сума судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги) х 94,8% (задоволені вимоги скарги) : 100%. Інша частина судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 жовтня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 24 травня 2012 року в сумі 6 574,67 грн (шість тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривні 67 копійок), яка складається з тіла кредиту.

В решті позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 99,70 грн (дев`яносто дев`ять грн 70 коп).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 731,66 грн (дві тисячі сімсот тридцять одну грн 66 коп)

Судовий збір у сумі 149,84 грн за подання апеляційної скарги (сто сорок дев`ять грн 84 коп), компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її прийняття.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Суддя: