Постанова

Іменем України

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 240/209/18

провадження № 61-3380св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану адвокатом Кириченком Олегом Олексійовичем, на постанову Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Будулуци М. С., Новікової Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що між ним та відповідачами укладений договір без дати, за умовами якого він передав 13 000,00 дол. США у рахунок отримання права користування земельною ділянкою з наступним викупом, площею 12,32 га.

Вказував на те, що він виконав взяте на себе зобов`язання, однак у листопаді 2017 року співвідповідач ОСОБА_2 , порушуючи домовленість, передав спірну земельну ділянку в оренду іншій особі.

Зазначав, що підписаний сторонами договір про оренду землі з наступним викупом не є укладеним, оскільки він не зареєстрований та не містить усіх істотних умов.

Отже, отримані відповідачами кошти на виконання неукладеного договору підлягають поверненню як безпідставно набуте майно.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідачів повернути йому 13 000,00 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року у складі судді Щербак Ю. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що письмовий договір без дати не містить істотних умов договору оренди, зазначених у статті 15 Закону України «Про оренду землі», та всупереч статті 125 ЗК України не здійснена його державна реєстрація, у зв`язку з чим спірний договір не є укладеним, а тому правова підстава щодо набуття спірного майна у вигляді 13 000,00 дол. США відсутня, і у такому разі позивач має право вимагати повернення майна, отриманого без достатньої правової підстави, відповідно до глави 83 ЦК України. Однак позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження передачі відповідачам вказаної грошової суми, а наданий позивачем договір не є належним письмовим доказом, оскільки не є розпискою, а як договір оренди він є неукладеним.

Додатковим рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 03 вересня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року та додаткове рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 03 вересня 2018 року скасовано.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 13 000,00 дол. США як безпідставно набуте майно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами у справі, які є фізичними особами, відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо оренди земельної ділянки, а тому грошові кошти відповідачі отримали від позивача без достатньої правової підстави і такі підлягають стягненню на підставі статті 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У лютому 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі адвоката Кириченка О. О. подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд належним чином не встановив обставини справи, не врахував, що у відповідачів з позивачем відсутні будь-які правовідносини щодо передачі у користування земельної ділянки, оскільки домовленість щодо передачі земельної ділянки у тимчасове платне користування існувала між відповідачем ОСОБА_2 та батьком позивача - ОСОБА_5 , який займався сільськогосподарським виробництвом на орендованих земельних ділянках. Саме ОСОБА_5 , а не позивачу, ОСОБА_2 передав в оренду земельну ділянку строком на три роки та державний акт на цю земельну ділянку, а ОСОБА_5 зобов`язався оформити належним чином договір оренди та передав йому у рахунок орендної плати за три роки 65 000,00 грн. Однак договір оренди землі оформлений не був.

При цьому будь-яких інших грошових коштів, крім орендної плати у розмірі 65 000,00 грн, ОСОБА_2 не отримував ні від позивача, ні від його батька ОСОБА_5

У 2017 році у зв`язку із закінченням строку оренди земельної ділянки ОСОБА_2 передав її в оренду іншій особі.

Оскільки договір оренди землі між сторонами укладений не був, то отримані ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 65 000,00 грн є платою за фактичне строкове платне користування земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_2 .

Крім того, для ОСОБА_2 сума у 65 000,00 грн є суттєвим додатковим джерелом засобів до існування, з огляду на заробітну плату, яку ОСОБА_2 отримує як шахтар. Відповідно до положень статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року ОСОБА_1 в особі адвоката Сакуна В. А. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2020 року справу призначено колегії суддів у складі: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 363161, виданого на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації від 15 серпня 2008 року № 296, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 12,32 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради.

Державний акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0 та видано 26 серпня 2009 року. Кадастровий номер земельної ділянки - 010000262.

Згідно з письмовим договором без дати ОСОБА_2 , його дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 беруть у ОСОБА_1 13 000,00 дол. США на власні потреби та передають ОСОБА_1 у користування (розпорядження) земельну ділянку площею 12,32 га. Сторони у договорі зазначили, що після прийняття відповідного закону, що дозволяє продаж землі, сторони згодні переоформити без жодних доплат та компенсацій. Оригінали документів на землю передані ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

У справі, яка переглядається, установлено, що між сторонами укладений письмовий договір без дати, згідно з яким ОСОБА_2 , його дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 беруть у ОСОБА_1 13 000,00 дол. США на власні потреби та передають ОСОБА_1 у користування (розпорядження) земельну ділянку площею 12,32 га. Сторони у договорі зазначили, що після прийняття відповідного закону, що дозволяє продаж землі, сторони згодні переоформити без жодних доплат та компенсацій. Оригінали документів на землю передані ОСОБА_1 .

На підставі вказаного письмового договору позивач передав відповідачам грошові кошти за користування (розпорядження) земельною ділянкою, площею 12,32 га, яка протягом трьох років після укладення цього договору перебувала у користуванні позивача.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 6 ЦК України свідчить, що сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непоіменованими, оскільки не визначені в актах законодавствах. Свої відносини в непоіменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд.

Зміст договору, який укладений між сторонами, свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, а саме, укладення непоіменованого договору, яким визначені права та обов`язки кожної сторони, на виконання якого позивач передав відповідачам грошові кошти у розмірі 13 000,00 дол. США за користування (розпорядження) позивачем земельною ділянкою.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Отже, висновок апеляційного суду про стягнення з відповідачів на користь позивача 13 000,00 дол. США як безпідставно набуте майно є помилковим, оскільки ці кошти за домовленістю сторін позивачем передано відповідачам за користування земельною ділянкою, позивач користувався земельною ділянкою, що ним не заперечується.

Суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно, проте неправильно мотивував своє рішення, а тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині мотивів його ухвалення, а у решті - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови апеляційного суду та зміну рішення суду першої інстанції виключно у частині мотивів його ухвалення, то судовий збір у розмірі 6 900 грн, понесений відповідачами у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, необхідно стягнути з позивача.

Керуючись статтями 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану адвокатом Кириченком Олегом Олексійовичем, задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року скасувати, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а у решті - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 6 900,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк