Справа № 236/512/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ізюм Харківської області. У встановлений законом строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу Донецької області для оформлення своїх спадкових прав після смерті своєї матері, однак, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не підтверджується факт родинних відносин між нею та спадкодавцем. В зв`язку з чим позивачка звернулася до суду та просить встановити факт родинних відносин між нею та померлою ОСОБА_3 , визнавши її донькою померлої. Також, позивачка просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, бо вона не мала змоги належним чином своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в зв`язку з життєвими обставинами, які склалися з її фінансовими складнощами, бо вона тривалий час перебувала на лікуванні, потребувала медичної допомоги, та не могла реалізувати свої спадкові права, а тому просить суд визнати вказані обставини поважними, та визначити додатковий строк для прийняття спадщини, протягом трьох місяців.

Позивачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, просила суд заяву задовольнити, справу розглянути без її участі, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 44).

Відповідач представник Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду (а.с.42-43).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ізюм Харківської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданою заявницею копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого ВРАЦС Ізюмського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 197 (а.с. 16).

Статтею 1220 ЦК Українивизначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для оформлення своїх спадкових прав у встановленому законом порядку, заявниця, як спадкоємець першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу Донецької області для оформлення своїх спадкових прав після смерті своєї матері, однак, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не підтверджується факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, а саме в повторному свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданому Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 17.07.2018 року, ім`я матері ОСОБА_4 зазначено як « ОСОБА_5 », в той час, як в свідоцтві про смерть її ім`я визначено « ОСОБА_6 », в сертифікаті на право на земельну частку (пай) ім`я спадкодавця також визначено « ОСОБА_6 »(а.с.15-17).

Згідно п. 4.1 та п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Факт родинних відносин підтверджується наданими копіями свідоцва про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , виданому Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донець;свідоцтва про одруження ОСОБА_4 з ОСОБА_7 , серії 11-БА№464240 від 01.04.1985 року, згідно з яким ОСОБА_4 змінила своє дошлюбне прізвище на " ОСОБА_8 " (а.с.18).

Крім того, позивачем також надано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 від 15.03.2005 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ізюм Харківської області (а.с.16).

Згідно відомостей наданих приватним нотаріусом Лиманського міського нотаріального округу Донецької області від 02.03.2021 №303/02-14, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилась (а.с.36).

Згідно п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист правлюдини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При прийнятті рішення відповідно до ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Враховуючи всі вищенаведені факти в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як між донькою та матірью відповідно, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В частині заявлених вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд зазначає наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 , після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Батьківщина» с. Шандриголове, Лиманського району, розміром 7,4 в умовних кадастрових гекатарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Дане право належало ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН №0183023, виданого їй як члену КСП головою Краснолиманської міської ради ОСОБА_9 09.07.1996 року(а.с.17).

Позивач не мав змоги належним чином своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в зв`язку з життєвими обставинами, які склалися в зв`язку з життєвими обставинами, які склалися в зв`язку з її фінансовими складнощами, бо вона тривалий час перебувала на лікуванні та потребувала медичної допомоги, у зв`язку з чим не могла реалізувати свої спадкові права.

Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року м. Київ, справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця. І спочатку смерть його спадкодавця, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Суд враховує також роз`яснення, які містяться в п. 24 ППВСУ від 30.05.2008 № 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій; зібрані у справі докази, їх належна оцінка заслуговують на увагу, являються доведеними, та вказують на наявність підстав для задоволення позову та вважає за можливе визначити ОСОБА_1 додатковий строк - три місяці, який буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1258, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України; ст.ст. 4, 12, 13, 77-81, 258-259, 263-265, 293, 315-316, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с.Зелена Долина Краснолиманського району Донецької області, донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Ізюм Харківської області.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с.Зелена Долина Краснолиманського району Донецької області, РНОКПП - НОМЕР_3 , додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Ізюм Харківської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя -