22-ц/804/1023/21
263/8407/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року місто Маріуполь

справа № 263/8407/20

провадження № 22-ц/804/1023/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Грішко С.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Кияна Д.В. від 19 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

09 липня 2020 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області та держави України в особі державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Позовна заява мотивована тим, що Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області позивачу видано вимогу № Ф-29769-17 від 07 листопада 2016 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18 925,53 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року, вказану вимогу визнано протиправною та скасовано в частині суми боргу 13 954,77 грн.

У зв`язку із порушенням прав позивача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через відчуття тривоги, розпачу, стресу, безсонні, пов`язаними із тим, що він отримав незаконну вимогу про сплату значної для нього суми коштів.

Також позивач страждав від порушення нормальних життєвих зв`язків, оскільки був вимушений додатково звертатися за консультаціями до юристів, інших органів державної влади, а потім до судових органів за захистом своїх прав, докладати додаткові зусилля для відновлення своїх прав.

Позивач просив відшкодувати моральну шкоду, яку оцінив у 30 000 грн, завдану противоправними діями Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, держави України в особі державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, залишений без задоволення.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не надано до суду переконливих доказів на підтвердження заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, так само, як і не надано доказів, за яких обставин чи якими діями відповідача така шкода заподіяна. Позивачем не обґрунтовано, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди у розмірі 30 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

02 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що протиправність дій Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області підтверджено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року.

Шкода, завдана позивачу органом державної влади у зв`язку з прийняттям противоправного рішення, має відшкодовуватися незалежно від вини відповідача.

Тривалий час позивач відчував моральні страждання та був вимушений вчиняти численні дії по відновленню своїх прав.

Порушення прав позивача мало тривалий характер, оскільки з дати винесення противоправної вимоги до набрання законної сили рішенням, яким вимога визнана противоправною, минуло 4 роки, тож позивач оцінив свої моральні страждання у розмірі 30 000 грн, виходячи з 7 500 грн на рік.

Доводи інших учасників справи

15 березня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області.

Відповідач вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки позивачем не обґрунтовано, в чому полягає моральна шкода, заподіяна йому відповідачем, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується. Належних доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов`язків, що могло завдати шкоди, позивачем також не надано.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 09 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

10 листопада 2016 року ОСОБА_1 отримав вимогу Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 07 листопада 2016 року № Ф-29769-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18 925,53 грн.

Рішенням про результати розгляду скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Головним управлінням ДФС у Донецькій області від 21 грудня 2016 за №736/10/05-99-10-01-12-2 скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а вимога Красноармійської державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 07 листопада 2016 №Ф-29769-17 про сплату боргу (недоїмки) без змін.

Відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 07 грудня 2016 року за №1730/ж/99-99-11-02-02-15 скарга ОСОБА_1 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) залишена без розгляду.

Згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 07 листопада 2016 року № Ф-29769-17 в частині суми боргу у розмірі 13 954, 77 грн визнано протиправною та скасовано.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилався на незаконність дій Головного управління ДПС у Донецькій області, якими йому було спричинено моральну шкоду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує з вимогою № Ф-29769-17 від 07 листопада 2016 року Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суму 18 925,53 грн, яка рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року визнана протиправною та скасована в частині суми боргу 13 954,77 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилається на спричинення йому моральної шкоди, яка виявилась у його душевних стражданнях через отримання незаконної вимоги про сплату боргу (недоїмки), необхідністю відновлення своїх порушених прав..

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, обгрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, так само як і не надано доказів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна.

Водночас, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності фіскальної служби не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено факту наявності будь-яких обставин, що свідчили б про перенесені душевні та/або фізичні страждання та їх природу.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконної вимоги про сплату боргу.

Враховуючи встановлені у справі обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, що була предметом дослідження в судовому засіданні, та не спростовують обгрунтованих та правильних висновків суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 29 березня 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова