Справа № 766/9384/20
Провадження № 2/648/217/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

за участю секретаря Кузьміна Д.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 в смт.Білозерка Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору - служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради та Орган опіки та піклування - Токарівська сільська рада Білозерського району Херсонської області, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що в період з листопада 2012 по квітень 2015 року проживала однією родиною з відповідачем- ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу у будинку її батьків та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила від ОСОБА_3 сина ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Проте відповідач самоусунувся від виховання сина, байдуже ставився до виконання своїх батьківських обов`язків, ігнорував інтереси дитини, постійної роботи не мав та більшість свого часу витрачав на спілкування і відпочинок з друзями. У квітні 2015 року відповідач пішов з сім`ї, залишивши її саму з дитиною, а в подальшому їй стало відомо, що він перебуває у розшуку за вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_3 з 2015 року життям та долею дитини не цікавився та жодного раз сина на відвідував, не виявляв бажання спілкуватися з ним, не приймає участь у вихованні сина, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, що свідчить про ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Посилаючись на вищевказані обставини, необхідність дотримання інтересів неповнолітньої дитини, відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, просила позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 08.12.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради та призначено підготовче засідання на 11.01.2021 року. Крім того, вищевказаною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено орган опіки та піклування - Токарівську сільську раду Білозерського району Херсонської області.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 22.01.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування письмових доказів та зобов`язано орган опіки та піклування - виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради надати висновок про доцільність або недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з чим оголошено перерву у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 17.02.2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Під час судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Крім того, позивач пояснила суду, що вихованням та утриманням дитини займається вона сама, батько дитини взагалі самоусунувся від виховання сина та не цікавиться його життям понад п`ять років, дитина взагалі не знає батька, а вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні останнього з дитиною, намагалася знайти його адресу та налагодити спілкування сина з батьком. Звернувшись до суду із вказаним позовом, вона діяла виключно в інтересах сина, який відвідує школу, має свої хобі та уподобання, займається спортом та приймає участь у змаганнях, а наявність у відповідача прав щодо дитини, в тому числі визначення місця її перебування, узгодження питань щодо виїзду за кордон та лікування, створює перешкоди повноцінному розвитку дитини та її вихованню. При цьому позивач та її представник не заперечували щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради та орган опіки та піклування - Токарівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, в судове засідання не з`явилися, надали заяву про проведення судового розгляду цивільної справи по суті без їх участі. При цьому, служба у справах дітей Дніпровської районної ради у м. Херсоні надала висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення позивача, її представника та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, позивач та відповідач являються батьками ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №44 Херсонської міської ради №47/47 від 03.03.2017 року навчанням та вихованням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 займається мати ОСОБА_10 , яка приділяє належну увагу синам.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.05.2020 року за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні, помешкання мебльоване, в наявності уся необхідна побутова техніка. Також дитина у розмові повідомила, що не знає та не пам`ятає свого батька.

Відповідно до довідки від 13.03.2020 року та листа №02-03/39 від 04.02.2021 року, виданих директором ясел-садка №5 «Калинка», з вересня 2017 року вказаний заклад відвідував ОСОБА_11 , за увесь період хлопчика приводила до закладу лише його мати ОСОБА_1 , забирала із закладу дитину теж його мати або бабуся чи дядько. Батько дитини жодного разу не приходив до дитячого садочка, не відвідував батьківські збори, вихованням дитини не займався і не цікавився.

Відповідно до характеристики №07-11/36, виданої 05 лютого 2021 року Херсонською ЗОШ І-ІІІ ступенів №50 ім. Романа Набєгова Херсонської міської ради, ОСОБА_5 , який навчається у школі з 01.09.2020 року, виховує мама - ОСОБА_1 , яка постійно підтримує зв`язок із школою, регулярно відвідує батьківські збори, класні і шкільні заходи. Батько дитини- ОСОБА_3 не цікавиться навчанням свого сина.

З листа ГУНП в Херсонській області №453/9/01/4-20 від 02.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 станом на 02.03.2020 року перебуває у розшуку та розшукується Херсонським ВП ГУНП в Херсонській області, як особа, що переховується від органів дізнання та досудового розслідування з 01.08.2015 року.

Згідно висновку виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради №2-49/338 від 11.02.2021 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_5 , вбачається, що усі наведені позивачем і зазначені у позовній заяві факти нехтування батьківськими обов`язками батьком дитини-відповідачем у цивільній справі дійсно мають місце, але на переконання органу опіки та піклування позивачем не надано переконливих доказів свідомого нехтування батьківськими обов`язками, зважаючи на той факт, що ОСОБА_3 протягом тривалого час у перебуває у розшуку органів національної поліції, тобто орган опіки та піклування не може достеменно з`ясувати причини невиконання ним батьківських обов`язків. Враховуючи неможливість доказу винності поведінки батька дитини, орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини- ОСОБА_12 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , пояснили, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу упродовж двох років. В 2014 році в них народився син ОСОБА_4 . З часу народження дитини батько-відповідач у справі не приділяв дитині достатньої уваги та не здійснював належного матеріального забезпечення. Родина проживала та проживає на теперішній час разом з батьками позивача, які здійснювали постійну допомогу в утриманні та вихованні дитини. З 2015 року ОСОБА_3 покинув родину та з того часу на зв`язок не виходив, дитиною ніколи не цікавився, будь-якої допомоги на утримання не надавав, участі в вихованні сина не приймає, ніколи сина не відвідував. Позивач у справі - ОСОБА_1 сприяє спілкуванню дитини з родиною батька, хлопчик спілкується з бабусею та дідусем, але батька не знає.

При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конвенції про права дитини, Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства».

Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно законодавству України.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема п.2 ч.1 ст.164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька так і для дитини (ст.166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У п.100 справи «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Крім того, в рішенні у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 вищевказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи даний спір, суд дійшов переконання, що відповідач ОСОБА_3 свідомо та без поважних причин з 2015 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та його поведінка є винною. На переконання суду порушення одним із батьків закону, вчинення адміністративних правопорушень або кримінальних правопорушень та переховування від органів досудового розслідування (тобто невиконання громадянином України його процесуального обов`язку з`явитися за викликом до органу досудового слідства в зв`язку з оголошеною підозрою про вчинення злочину), не може визнаватися обґрунтованою та поважною причиною відсутності за місцем проживання та ухилення від виконання батьківських обов`язків.

З урахуванням вищевикладеного, суд не враховує та не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради №2-49/338 від 11.02.2021 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_5 , оскільки орган опіки та піклування вдався до аналізу та встановлення обставин, встановлення та оцінка яких віднесені до компетенції суду при розгляді цивільного спору; по друге, органом опіки та піклування не надано оцінку та не враховані інтереси самої дитини, не наведено як такий висновок узгоджується з інтересами та правами неповнолітньої дитини; по третє, зробивши такий висновок без зазначення яким саме інтересам дитини він відповідає та констатувавши не встановлення винної поведінки відповідача, який перебуває у розшуку, орган опіки та піклування тим сам надав перевагу інтересам та правам батька дитини, який допускає протиправну поведінку, що не може бути визнана поважною причиною нехтування ним батьківськими обов`язками. Отже на переконання суду, вказаний висновок є недопустимий доказом, оскільки зроблений органом опіки та піклування з не дотриманням повноважень, покладених державою на нього, як на орган, що в першу чергу покликаний захищати права та інтереси неповнолітньої дитини, а також ґрунтується на припущеннях та обставинах, які можуть бути встановлені виключно судом.

Оцінивши інші дослідженні у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про доведеність факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини - ОСОБА_5 , оскільки відповідач, не маючи будь-яких об`єктивних перешкод, з власної волі не спілкується з сином, не відвідує його, не цікавиться станом його здоров`я, не проявляє батьківської турботи, уваги та жодного інтересу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

За таких обставин, враховуючи права та інтереси неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі та позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору, оскільки її позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

На підставі ст.ст.150, 164 Сімейного кодексу України, керуючись, ст.ст. 10, 11, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору - служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради та Орган опіки та піклування - Токарівська сільська рада Білозерського району Херсонської області, про позбавлення батьківських прав-задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його неповнолітнього сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повне судове рішення складено 29.03.2021 року.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В.Рибас