Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження2/711/279/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді: Казидуб О.Г.

при секретарі : Зайцевій О.І.

представника позивача адвоката: Мельниченко А.М.

представника відповідача адвоката Давигора С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 22.08.2019 року звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, вказавши, що 23.03.2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 .

За час спільного проживання за спільні кошти 06.07.2018 року було ними придбано майно, а саме : автомобіль KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрована на відповідача ОСОБА_2 .

На момент звернення з даним позовом до суду в Соснівському районному суді м. Черкаси розглядалась справа №712/4702/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивачка зазначає, що відповідно до відповіді на запит №155474 від 17.08.2019 року який було отримано з Єдиного державного реєстру МВС, вбачається, що на ім`я відповідача станом на 03.09.2008 зареєстровано ще один транспортний засіб, Opel Astra, 2008 р.в., який придбано ним до реєстрації шлюбу, та належить відповідачу на праві особистої власності.

Таким чином, у разі позбавлення відповідача права на частку у спільному майні, інтересам останнього не буде завдано шкоди. Крім того, даний транспортний засіб не використовується відповідачем у його трудовій діяльності та не є для нього джерелом доходу.

Вона бажає залишити автомобіль KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 , який є неподільною річчю в своєму користуванні та володінні.

На підставі викладеного просила:

-визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 ;

-в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 за рахунок коштів внесених на депозитний рахунок суду;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 ;

-стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позивачем ОСОБА_1 неодноразово змінювались позовні вимоги, остаточна редакція яких викладена в заяві про збільшення позовних вимог від 01.02.2021, в якій позивач просила:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину автомобіля KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . та визнати право власності за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- встановити наступний порядок користування належним на праві спільної власності майном, а саме автомобілем KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 : ОСОБА_1 користується транспортним засобом кожного тижня кожного місяця з понеділка по п`ятницю 20год 00хв.; ОСОБА_2 користується транспортним засобом KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 кожного місяця, кожного тижня з 20год 00 хв п`ятниці по 20год 00 хв неділі, враховуючи обставини, що можуть виникнути.

Додатково вказувала, що автомобіль їй потрібен для задоволення потреб їхньої з відповідачем дитини, для можливості забезпечити дитині гармонійний та повноцінний розвиток, пов`язаний з навчанням, відвідування дитячого садка, лікарів, гуртків тощо, з врахування існуючої пандемії та з метою уникнення пересування в загальному транспорті, існує необхідність у встановленні порядку користуванні транспортним засобом.

Крім того у уточненнях позовних вимог позивачка наполягала на тому, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, а саме зазначала наступне.

За час шлюбу за спільні кошти ними 04.07.2018 року за 20900 євро було придбано спірний автомобіль, на підставі договору купівлі-продажу автомобіля на умовах 100% передоплати, який зареєстровано на ім`я відповідача 11.07.2018 року.

На даний час автомобіль знаходиться в користуванні відповідача.

Даний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, так як кошти на його придбання були накопичені під час шлюбу, а саме: частину коштів було подаровано гостями весілля, 2800 доларів США надали батьки позивачки, 3000 доларів США було взято з дитячих грошей (коштів які виплачуються при народженні державою, та подарованих їй на день народження та хрестини їхніми родинами), 7800 доларів США було отримано за продаж по дорученню автомобіля OPEL ASTRA 2012 р.в., сірого кольору, який в подальшому був перереєстрований 24.10.2018 року на покупця і ще 6000 доларів США надала мати відповідача.

Позивач вважає твердження відповідача про навмисний продаж належного їй автомобілю для погіршення майнового стану таким, що не відповідає дійсності, оскільки його продаж було здійснено перед придбанням автомобіля KIA SPORTAGE.

Що стосується договору позики грошових коштів від 02.07.2019 року позивачка вказувала, що вона вважає договір незаконним та таким що не відповідає вимогам законодавства України, так як підстав для укладання даного договору не було, коштів для придбання автомобіля KIA SPORTAGE вистачало, а тому кошти отримані при укладанні договору позики грошових коштів не були використанні на придбання вищевказаного автомобіля, а були використані на власні потреб відповідача.

Згоду на укладання даного договору вона не надавала, так як взагалі не знала про його існування.

Про існування даного договору позики грошових коштів позивачці стало відомо 14.11.2019 року при отриманні нею відзиву на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, що свідчить про те, що даний договір було складено безпосередньо перед написанням відзиву на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя та з метою увести суд в оману.

Позивачка вважає даний договір не дійсний так як він був укладеним без її згоди, як іншого з подружжя, так як цей договір виходить за межі дрібного побутового, а тому не міг бути укладений без згоди іншого із подружжя.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.09.2019 справу №712/11174/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси (суддя Скляренко В.М.) від 23.10.2019 справу №712/11174/19 прийнято до провадження, справу призначено до розгляду в спрощеному порядку. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору.

Ухвалою суду від 22.01.2020 в справі №712/11174/19 призначено судову авто товарознавчу експертизу. Провадження в справі зупиненою.

Ухвалою суду від 10.04.2020 відновлено провадження в справі №712/11174/19.

Ухвалою суду від 29.04.2020 провадження в справі №712/11174/19 зупинено, справу направлено до експертної установи для проведення судової авто товарознавчої експертизи відповідно до ухвали суду від 22.01.2020.

Ухвалою суду від 25.05.2020 відновлено провадження в справі №712/11174/19.

Ухвалою суду від 29.05.2020 відведено головуючого суддю Скляренко В.М. від розгляду справи №712/11174/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2020, цивільна справа розподілена судді Казидуб О. Г.

Ухвалою суду від 02.06.2020 справу прийнято до провадження судді Казидуб О.Г. та призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 26.06.2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мельниченко А.М. позовні вимоги в редакції від 01.02.2021 підтримала та просила їх задоволити в повному обсязі з підстави викладених в позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог, наявних в справі доказів та прийнятих судових рішень.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Давигора С.А. заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 викладених в редакції від 01.02.2021 та просила відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов.

Відповідачем надавались відзиви на позов від 12.11.2019, 26.10.2020 (до викладення вимог в остаточній редакції від 01.02.2021), а також відзив від 16.02.2021 на уточнені позовні вимоги викладені позивачем ОСОБА_1 в редакції від 01.02.2021, в яких відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому відповідач та його представник зазначали, що зміна позовних вимог не може бути визнана відповідачем, оскільки останній оспорює факт придбання даного автомобіля за рахунок спільних коштів, незважаючи на принцип віднесення майна до спільного майна подружжя.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

ВС у рішенні від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц визначив особливості належності майна подружжя до спільної сумісної власності.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Предметом поділу виступає автомобіль, який за своїми технічними характеристиками та особливостями віднесений до неподільної речі.

Відповідач у справі спростовує презумпцію набуття даного майна в період шлюбу за спільні кошти, адже ця презумпція спростовується наступними доказами та обставинами:

- автомобіль був придбаний не за спільні кошти подружжя, та не за рахунок спільної праці доказ, висновок Черкаського апеляційного суду викладений у постанові від 26.08.2020 року у справі №711/593/20 про те, що кошти були позичені і витрачені на придбання автомобіля. Інших доказів спільної праці та вкладення коштів позивач не надала. Оскаржуване в цій справі рішення суду безпосередньо стосується прав та обов`язків відповідача, яка, як член подружжя та співвласник отриманого майна, має зобов`язання по поверненню відповідної заборгованості;

- 13.10.2020 року ОСОБА_2 особисто розрахувався із позикодавцем ОСОБА_3 згідно договору позики від 02.07.2018 року, вже після розірвання шлюбу та припинення фактичних шлюбних стосунків між сторонами доказ наявний в матеріалах справи та був приєднаний був до відзиву на заяву про зміну позовних вимог;

- 12.10.2020 року ОСОБА_2 уклав договір позики із іншим позикодавцем на суму 650 000,00 грн. для погашення боргу перед ОСОБА_3 на виконання взятого зобов`язання ОСОБА_2 надав розписку та взяв на себе зобов`язання по поверненню коштів до 12.10.2022 року. Кошти були реально передані і 13.10.2020 року ОСОБА_3 надала розписку за якою фактично реально отримала кошти, що були передані в позику від відповідача.

Відповідач вказує, що з борговими зобов`язаннями, які виникли в період шлюбу, він зміг розрахуватися особисто, вже після шлюбу коштами, які не були отримані та накопичені подружжям, а лише за рахунок його власних сил та позик, довіри людей та можливості і надалі давати право стороннім людям вірити в його фінансові спроможності. На підтвердження зазначено додав докази укладення договору позики грошових коштів від 12.10.2020 року, розписку ОСОБА_2 на отримання коштів та розписку ОСОБА_3 про повернення коштів.

Позиція позивача про віднесення автомобіля до об`єкту спільної сумісної власності подружжя спростована належними і допустимими доказами, поданими відповідачем.

На його думку, позивач не вірно розуміє норму закону, яка надає право їй пред`являти вимогу на поділ майна, яке лише було зареєстровано на відповідача, але придбано і набуто не за спільні кошти.

Що стосується вимоги про встановлення порядку користування автомобілем, то в цій частині відповідач також заперечував такі претензії, які не сумісні навіть з рівністю часток, які позивач повинна довести, але і з здоровим глуздом.

Відповідач вважає, що не можливо просити встановити порядок користування, адже він не відповідає доказам у справі, які позивач надала. Немає доказів реальних потреб використання автомобіля в обумовлені дні саме позивачем, як і немає чітко визначених обставин, які можуть виникнути. Автомобіль ще не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому вимога про встановлення порядку користування ним є занадто передчасною та безпідставною.

На підставі викладеного просили відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, оголосивши заяви сторін щодо предмету спору, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.03.2016 року зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 . На час розгляду справи, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.10.2019 шлюб між сторонами розірвано, про що зазначено позивачем в заяві про уточнення позовних вимог та не заперечено відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

04.07.2018 року між ПрАТ «Черкаси-Авто» та ОСОБА_2 було укладеного договір №214127-Y05460 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100% передоплати.

Відповідно до умов вказаного договору предметом договору є придбання ОСОБА_2 , як покупцем, автомобіля, що знаходиться на складі продавця. Крім того п. 2.1 договору визначено, що на дату підписання цього договору ціна автомобіля є 641212,00 грн. з урахуванням ПДВ 106868,67 грн., що еквівалентно 20900,00 євро.

ОСОБА_2 сплатив на користь ПрАТ «Черкаси-Авто» 641212,00 грн. з урахуванням ПДВ 106868,67 грн., як передоплату згідно договору №214127-Y05460 від 04.07.2018 за купівлю автомобіля KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, що підтверджується видатковою накладною №hk25231129 від 06.07.2018.

ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 11.07.2018 року, серія НОМЕР_3 .

Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

ОСОБА_2 посилається на те, що спірний автомобіль було придбано не за спільні кошти подружжя, а за кошти отримані ним в позику від ОСОБА_3 , що підтверджується договором позики грошових коштів від 02.07.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так постановою Черкаського апеляційного суду від 25.08.2020 у справі №711/593/20 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені скасовано рішення Придніпровського районного суду від 14.04.2020 та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені залишено без задоволення.

Предметом розгляду справи №711/593/20 був договір позики грошових коштів від 02.07.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В постанові Черкаського апеляційного суду від 25.08.2020 зазначено, що передані в позику одному з подружжя грошові кошти після їх фактичного одержання стають спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, за обставин цієї справи кошти відповідач реально отримав та використав їх на придбання автомобіля Кіа Спортейдж, тобто в інтересах сім`ї, що наразі не спростовано сторонами належними та допустимим доказами.

Суд касаційної інстанції роз`яснив у своїй постанові від 03.05.2018 у справі № 639/7335/15-ц , що тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину.

Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Таким чином доводи відповідача ОСОБА_2 щодо придбання автомобіля KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 не за спільні кошти подружжя спростовано постановою Черкаського апеляційного суду від 25.08.2020 у справі №711/593/20, а вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя, оскільки придбаний в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти подружжя.

За таких обставин суд вважає за необхідне визнати автомобіль KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який придбано за Договором №214127-Y05460 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100% передоплати від 04.07.2018, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про поділ спірного автомобіля, який є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на спірний транспортний засіб є рівними по Ѕ частці за кожним.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування автомобілем KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз вказаних норм права дає підстави стверджувати, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно зі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Підставою негаторного позову слугують факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним правомочностей по користуванню та розпорядженню своїм майном.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення порядку користування автомобілем є передчасними, оскільки позивачем не надано суду доказів, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення нею правомочностей по користуванню та розпорядженню належного на праві власності майна.

А тому в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в їх задоволенні.

На підставі ст. ст. 57, 60-61, 65 СК України, 369, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя- задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб KIA SPORTAGE 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля KIA SPORTAGE 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та визнати право власності на 1/2 частину автомобіля KIA SPORTAGE, 2018 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 23.03.2021 (з врахуванням вихідних дів).

Головуючий: О. Г. Казидуб