Єдиний унікальний номер322/248/21
Провадження № 4-с/322/5/21
У Х В А Л А

про залишення скарги без розгляду

29 березня 2021 року смт. Новомиколаївка

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Шиш А.Б. розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

26 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. від 25 листопада 2020 року, про закінчення виконавчого провадження, поновити пропущений строк та скасувати вищевказану постанову.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно п. "а" ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

Як вбачається із тексту скарги, оскаржувану постанову державного виконавця Мороз С.П. отримав в середині лютого 2021 року, проте звернувся до суду лише 26 березня 2021 року, тобто в строк, що перевищує один місяць, з дня отримання вищевказаної постанови.

При вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для поновлення пропущеного строку на оскарження постанови державного виконавця суддя виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, без повідомлення учасників справи.

Частиною 2 ст. 448 ЦПК України встановлено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

В обґрунтування вимоги про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця, як пропущеного з поважних причин, скаржник посилався на те, що він, після отримання оскаржуваної постанови, одразу звернувся до відділу "Новомиколаївське бюро правової допомоги" Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для отримання правової допомоги, де досить тривалий час витратив на збирання документів, необхідних для надання йому безоплатної вторинної правової допомоги.

Разом з тим пропуск строку на вчинення дії в суді у зв`язку із тривалим збором документів для надання безоплатної правової допомоги, не являється безумовно поважною причиною пропуску такого строку, оскільки тривале зібрання документів може бути допущене як з вини осіб, які їх видавали, так і з вини самої особи, яка звернулася за їх отриманням. Докази, підтверджуючі вину саме осіб, які видавали стягувачу відповідні документи, до заяви про поновлення строку додані не були.

Крім того скаржником до заяви про поновлення пропущеного строку не були додані і докази того, що він дійсно оскаржувану постанову отримав лише в середині лютого 2021 року, як і докази, підтверджуючі коли саме він звернувся до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, постановлених за результатами розгляду справ "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН "Про захист прав людини та основоположних свобод").

Відповідно до ч. 7 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася з відповідною заявою.

Згідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається з закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що скаржником було пропущено строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, вказана скарга підлягає залишенню без розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 120, 122, 123, 126, 127, 260, 448, 449 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження від 25 листопада 2020 року, відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А.С. про закінчення виконавчого провадження від 25 листопада 2020 року, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 29 березня 2021 року.

Суддя А.Б.Шиш