Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/2773/20
Провадження № 2/273/42/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. секретаря судових засідань Макарчук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1 / 2 частину будинку,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року до Баранівського районного суду звернулася ОСОБА_1 (надалі також позивач) з позовом до ОСОБА_2 (надалі також відповідач) про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1 / 2 частину будинку.

Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач зареєстрували шлюбу 22.05.1982.

20.11.1985 за спільні з відповідачем кошти вони купили у ОСОБА_3 за 5900 карбованців незакінчений будівництвом житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , але покупцем у цьому договорі було вказано лише відповідача.

Будівництфо будинку вони закінчили у 1990 році та 04.05.1990 отримали технічний паспорт на будинок. Варотість будинку з надвірними будівлями складає 17420 грн.

Спільне життя з відповідачем стало нестерпним у зв`язку з чим шлюб було припинено 28.03.2018.

01.06.2018 відповідач виселився із їхнього дому і в даний час проживає з іншою жінкою в с. Орепи Новоград-Волинського району.

З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_4 подав до суду заяву згідно якої розгляд справи просив здійснювати без їх участі, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви заявлений позов визнав, вважав його таким, що підлягає задоволенню. Розгляд справи просив здійснювати без його участі.

Захисник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.05.1982 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб (а.с. 17).

28.03.2018 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 7)

Згідно абзацу п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, з метою встановлення істини по справі та належного вирішення порушеного позову, суд досліджує наявні матеріали та докази по справі.

Так згідно договору купівлі продажу від 20.11.1985 ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 житловий будинок 50 % готовності, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-16).

Рішенням Баранівської міської ради від 30.09.2020 вказаному вище житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 18).

13.10.2020 на вказаний будинок зареєстровано право власності за ОСОБА_2 (а.с. 19).

Оскільки шлюб між позивачем та відповідачем був укладений 1982 році, спірний будинок був прийнятий в експлуатацію у 1990 році, до майнових правовідносин подружжя та поділу майна мають застосовуватися положення КпШС України та СК України, а також інші норми ЦК України.

Згідно ст. 60 КпШС України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення й у ст. 62 СК України.

Згідно абзацу 2,3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З огляду на викладене, суд враховує те, що будинок був куплений після реєстрації шлюбу, зважаючи на те, що під час шлюбу відбулося істотне збільшення вартості оспорюваного майна, оскільки будинок на момент купівлі був збудований на 50 %.

Таким чином, зважаючи на вище викладене, враховуючи думку відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн 80 коп. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Що стосується стягнення витрат на користь позивача за професійну правничу допомогу то суд виходить з наступного: Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що ОСОБА_1 скориставсь своїм правом, на правову допомогу, та уклала договір з адвокатом (Ордер серія АМ № 1006710) від 10.12.2020, в якому зазначено обсяг та форми надання правничої допомоги, розмір витрат на оплату такої допомоги з яким погодився позивач, у зв`язку із складністю справи, обставини щодо сплати клієнтом адвокату коштів в розмірі 3000 гривень за професійну правничу допомогу. Крім того, факт сплати коштів у сумі 3000 грн підтверджується відповідно квитанцією (а.с. 37)

За таких підстав, з урахуванням того, що відповідач заявлений позов визнав, суд вважає що вимога про стягнення витрати за надання професійної правничої допомоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 62 СК України, ст.12, 13, 76-81, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 111,8 кв.м, житлова площа 76.5 кв.м., матеріали стін-дерево, з господарськими будівлями та спорудами, якими є : прибудова а 1, веранда а 2 б 1 літня кухня Б 1, гараж В 1, сарай Г 1, вбиральня Д 1, навіс Е 1, С1, колодязь №2, огорожа № 3, ворота №4, спільним майном, як подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженкою смт. Баранівка Житомирської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий Баранівським РВ УМВС України в Житомирській області 31.01.1997 року, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 . право власності на 1 / 2 частину житлового будинку А1 за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 111.8 кв.м. житлова площа 76. 5 кв.м., матеріали стін-дерево. з господарськими будівлями та спорудами, якими є : прибудова 1 а, веранда а 2 б 1 літня кухня Б 1, гараж В1. сарай Г1, вбиральня Д1. навіс Е1, С1, колодязь №2, огорожа № 3, ворота №4.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженцем села Табори Баранівського району Житомирської області, паспорт НОМЕР_3 , виданий Баранівським РВ УМВС України в Житомирській області 26.10.2001 року, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_4 , право власності на 1 / 2 частину житлового будинку А 1 за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 111. 8 кв.м, житлова площа 76. 5 кв.м., матеріали стін-дерево з господарськими будівлями та спорудами, якими є : прибудова 1 а, веранда а 2 б 1 літня кухня Б 1, гараж В1. сарай Г1, вбиральня Д1. навіс Е1, С 1, колодязь №2, огорожа № 3, ворота №4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп та витрати на правову допомого в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Є.А. Новицький