Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/4284/20
Провадження № 2/644/437/21
РІШЕННЯ

іменем України

18 березня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Шевченка С.В., за участю секретаря с/з Коломієць О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення належних працівникові виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

учасники судового розгляду: позивач ОСОБА_1 ,

у с т а н о в и в:

16.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 23584 грн.53 коп., компенсацію за 15 днів невикористаної відпустки в сумі 4463 грн. 10 коп., компенсацію тимчасової непрацездатності за 5 календарних днів у сумі 1410 грн. 05 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 150 704 грн. 40 коп., винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у сумі 2427 грн. 60 коп., вихідну допомогу при припиненні трудового договору в розмірі 4312 грн. 88 коп.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 27 травня 1997 року її було прийнято по переведенню інженером-технологом ІІ категорії виробничої загальногосподарської ділянки вагонного депо Іловайськ Донецької залізниці. 01.06.2000 року їй було встановлено І категорію інженера технолога вагонного депо Іловайськ Донецької залізниці. 11.11.2005 року її було призначено начальником виробничо-технічного відділу вагонного депо Іловайськ Донецької залізниці. З 15.02.2006 року вагонне депо Іловайськ Донецької залізниці перейменоване на вагонне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця». Позивач вказала, що 01.07.2013 року її призначено начальником виробничо-технічного відділу, підпорядковано відокремленому підрозділу-експлуатаційне вагонне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця», наказом від 27.06.2013 року №79/а. Постановою КМУ від 25.06.2014 року №200 Державне підприємство «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Наказом ПАТ «Українська залізниця» від 15.04.2016 року №303 експлуатаційне вагонне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничій підрозділ «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 01.03.2017 року їй підвищено посадовий оклад до 5780 грн. Наказом виробничого підрозділу «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17.03.2017 року №91 було встановлено простій з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу. 17.07.2017 року наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 10.07.2017 року №4262/ДН-ос позивача звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вказала, що станом на 30.04.2020 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить 23 584 грн. 53 коп., крім того, позивач наголосила, що що їй нараховано, але не виплачено період тимчасової непрацездатності з 29.11.2016 року по 14.12.2016 року, відповідно листа непрацездатності від 14.12.2016 року в розмірі 1410 грн. 05 коп., також не виплачено компенсації за 15 днів відпустки в розмірі 4463 грн.10 коп. Також позивач вказала, що їй не виплачена вихідна допомога в розмірі 4312 грн.88 коп. Позивач просить стягнути на її користь в тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 150 704 грн. 40 коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 2427 грн.60 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17.06.2020 позовну позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Ухвала суду про відкриття провадження з копією позовної заяви направлена сторонам по справі і отримана представником відповідача 01.07.2020 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового разом.

28.09.2020 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву та одночасно надав клопотанням про поновлення строку для надання відзову посилаючись на зміст постанови Кабінету міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коранавірусу Covid-19». Суд вважає можливим поновити строк на подання відзиву та прийняти його. У відзиву представник відповідача заперечував проти вимог позивача. В обгрунтування заперечень зауважив, що відповідно ст.116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому правцівнику сум у строки передбачені стю116 КЗпПУ, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором чи законом. Ст.617 ЦК України передбачає, що особа яка порушила зобов`язання звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.Також представник відповідача зазначив, що з 15 березня 2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. В зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця», розташованих на непідконтрольній території, у відповідача з 17 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст.341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні АТ «Укрзалізниця» господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться на непідконтрольній території, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. У зв`язку з зазначеним відповідач фактично відсутній за фактичним місцем роботи позивача, що обумовлено поважними причинами, та не має об`єктивної можливості підтвердити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків.Представник відповідача зазначив, що нарахування будь-яких виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Приймаючи до уваги вказіні обставини, вказав, що вимога позивача, щодо виплати їй середнього заробітку є такою що не підлягає задоволенню. Крім того, представник відповідача вказав, що підприємство не має можливості підтвердити або спростувати документи надані позивачем на підтвердження її вимог, оскільки з 20.03.2017 року господарча діяльність відповідача та доступ до майна і документів неможливі. Також представник відповідача звернув увагу, що позивач в свою чергу надав суду довідки та інші документи, які складені після 16.03.2017 року невідомими особами, такі розрахунки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Представник відповідача додав до відзиву лист від 30.06.2020 року за підписом в.о. заступника начальника АТ «Українська залізниці» регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» Бєльського П.Є. з зазначенням, що станом на день звільнення позивачки заборгованість з виплати заробітної плати за період січень-липень 2017 року відсутня. Заробітна плата за період з 12.08.2016 року по 31.12.2016 року, з 01.012017 року по 29.02.2017 року вже з здійсненим утриманням податків та зборів була перерахована Полховій на її розрахунковий рахунок. За період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інші збори, була отримана позивачкою 19.07.2017 року в касі м.Лиман. З 16.03.2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» до Дирекції у м.Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про відпрацьований час, оригінал особової картки П-2, оригінал внутрішніх наказів, тому підприємство не має можливості надати інформацію щодо табеля обліку робочого часу, довідки про суму заборгованості по заробітній платі, розміри і підставами відрахувань та сумами заробітної плати, що підлягає виплаті при звільненні за кожень місяць окремо, довідку про розмір компенсації за невикористану відпустку при звільненні та довідку про будь які належні виплати при звільненні. Крім того, виплата винагороди за підсумками 2016 року нараховується та виплачується працівникам, які знаходяться у штаті підприємства і працювали весь календарний рік, який визначається з 01 січня по 31 грудня. Нарахування винагороди позивачці, як колишньому працівникові, необґрунтовано. Тому представник відповідача просив в задоволенні вимог позивачки щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 23584 грн.53 коп., компенсації за 15 днів невикористаної відпустки в сумі 4463 грн.10 коп., компенсації тимчасової непрацездатності за 5 календарних днів у сумі 1410 грн. 05 коп., винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у сумі 2427 грн.60 коп., вихідної допомоги при припиненні трудового договору в розмірі 4312 грн. 88 коп. також слід відмовити та зазначив про відсутність підстав для задоволення позову.

11.08.2020 року позивач надала заперечення на відзив, вказала, що не погоджується з позицією представника відповідача, зазначила, що нею суду надані достовірні дані які стосуються трудових відносин між нею та відповідачем. В той час, вбачає в діях відповідача навмисне ухилення від обов`язку сплати заборгованості з заробітної плати та надання суду недостовірних даних які стосуються саме нарахованої заробітної плати. Крім того, позивач вважає, що ВАТ «Українська залізниця» не є належною стороною у справі, яка не має повноважень подавати відзив та приймати участь у розгляді справи.

27.08.2020 року представник АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» надав заперечення на відповідь на відзив, де вказав, що твердження позивача відносно того, що АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» не є належною стороною є безпідставними, оскільки як вбачається з витягу із положення про регіональну філію «Донецька залізниці акціонерного товариства «Українська залізниця», філія є відокремленим підрозділом Товариства який не має статусу юридичної особи, філія діє від імені та в інтересах товариства, здійснює делеговані товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі відповідно до мети, завдань та предмета діяльності товариства, філія не підлягає державній реєстрації, відомості про філію вносяться до реєстраційної справи товариства та включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. В цьому реєстрі регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» є відокремленим структурним підрозділом юридичної особи, а не юридичною особою. Що стосується повноважень представника відповідача, то представник підприємства, як головний юрист філії з адвокатським посвідченням, є представником АТ «Укрзалізниця» є повноважним і має право приймати участь у справі у будь яких судах. Таким чином, твердження позивача щодо неналежності АТ «Укрзалізниця», як сторони по справі, є абсолютно безпідставними. Крім того, представник відповідача вказав, що висновок торгівельно-промислової палати, на який посилався представник у відзиві, є належним доказом і встановлює не лише факт настання обставин неперебовної сили, але і його вплив на реальну можливість відповідача виконати зобов`язання щодо розрахунку з позивачем, що є підставою для звільнення відпловідача від відповідальності за невиконання зобов`язань. Науковий висновок ТПП України засвідчує відсутність вини відповідача та унеможливлює застосування спеціального виду відповідальністі до роботодавця.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик у судове засідання за місцем знаходження юридичної особи, яка була отримана. Представником подано клопотання з проханням розглядати справу у відсутність відповідача.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з травня 1997 року по 17.07.2017 року. 27.05.1997 року позивачку було прийнято по переведенню інженером технологом ІІ категорії виробничої загальногосподарської ділянки вагонного депо Іловайськ Донецької залізниці, а 01.06.2000 року позивачеві було встановлено І категорію інженера технолога вагонного депо Іловайськ Донецької залізниці. 11.11.2005 року позивачку призначено начальником виробничо-технічного відділу вагонного депо Іловайськ Донецької залізниці, вказані вище обставини підтверджуються копієї трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.62). З 15.02.2006 року вагонне депо Іловайськ Донецької залізниці перейменоване на вагонне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця». 01.07.2013 року позивача призначено начальником виробничо-технічного відділу, підпорядкованого відокремленому підрозділу-експлуатаційне вагонне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця», що також підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 17.07.2017 року наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 10.07.2017 року №4262/ДН-ос позивача звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (а.с.63).

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала начальником виробничо-технічного відділу, підпорядкованого відокремленому підрозділу-експлуатаційне вагонне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця», що підтверджується копієї трудової книжки позивача (а.с.62). 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, що підтверджується записом в трудовій книжці, яка належить позивачеві (а.с.63). Крім того, вказані обставини не оспорюються і представником відповідача.

На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до довідок про доходи від 30.06.2020 року АТ «Українська залізниця» за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року позивачці нараховано заробітну плату в розмірі 28487 грн.32 коп., сума до виплати - 22690 грн. 73 коп.; за період з січня 2017 по березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 13903 грн. 90 коп., сума до виплати - 11056 грн. 14 коп. При цьому, за березень 2017 року позивачці була нарахована заробітна плата, яка після утримання обов`язкових податків на доходи та інших зборів становить суму 722 грн. 42 коп. За квітень, травень, червень та липень 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалася.

З копії відомості на виплату заробітної плати за березень 2017 року №10 вбачається, що ОСОБА_1 виплачено 722 грн. 42 коп. заробітної плати за березень 2017 року.

Ці обставини не спростовані позивачем, а надана нею на підтвердження заборгованості відповідача перед нею копія розрахунку заробітної плати за березень 2017 року, яка не містить дати, номеру та печатки підприємства, що її видало, за відсутності інших доказів щодо часу роботи та нарахування заробітної плати, не може бути визнана належним доказом.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати працівникам підприємства було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.

Факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Вказане узгоджується з правовим висновком, який викладений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження №61-36644св18).

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Указом В.о. Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14 квітня 2014 року №405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Місто Іловайськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Іловайськ входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, а також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

Згідно з пунктом 3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 266/4637/18 (провадження № 61-7583св19) вказано, що «встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до висновку ТПП України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м.Іловайську. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі у м.Іловайську, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м.Іловайська, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Вказане узгоджується з правовим висновком, який викладений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 02 березня 2020 року справа № 233/4474/19 (провадження № 61-22805св19), 03 березня 2020 року справа № 233/836/19 (провадження № 61-16679св19).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», при цьому слід зауважити, що з квітня 2014 року на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору, законодавчими та іншими нормативними актами.

Аналізуючи зазначені обставини та надані сторонами документи, а саме, надану позивачкою копію довідки про нараховану і не виплачену заробітну плату, копію довідки про відсутність заборгованості по заробітній платі, яка надана відповідачем, які не узгоджуються між собою, суд виходить з того, що відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно копії довідки про доходи №1000/3 від 30.06.2020 року в період з другої половини березня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, інших доказів, які не викликають сумнівів у їх достовірності щодо нарахованої заробітної плати, позивачем суду не надано, відтак суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати з другої половини березня по липень 2017 року.

Стаття 617 Цивільного кодексу України закріплює те, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили.

З наведених вище підстав не підлягають задоволенню вимоги позивачки і про стягнення з відповідача середнього заробітку в сумі 150 704 грн. 40 коп., компенсації за 15 днів невикористаної відпустки в сумі 4463 грн.10 коп., компенсації тимчасової непрацездатності за 5 календарних днів у сумі 1410 грн. 05 коп., винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у сумі 2427 грн. 60 коп., вихідної допомоги при припиненні трудового договору в розмірі 4312 грн. 88 коп.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 на підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача компенсації за 15 днів невикористаної відпустки в сумі 4463 грн.10 коп., компенсації тимчасової непрацездатності за 5 календарних днів у сумі 1410 грн. 05 коп., винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у сумі 2427 грн.60 коп., вихідної допомоги при припиненні трудового договору в розмірі 4312 грн. 88 коп. надала копію наказу розпорядження №13/В від 17.02.2917 року, копію акту прийому передачі листків непрацездатності, копією довідки-розрахунку невикористаних днів відпустки за період з 08.08.2016 року по 07.08.2017 року, за які надається компенсація під час звільнення, копію розрахунку за серпень 2016 року липень 2017 року, копію табелю обліку за червень, липень 2017 року, однак вказані документи не оформлені належним чином, на них відсутні вихідні номери та дати видачі, печатки підприємства, відтак розрахунки зроблені позивачем на підставі цих документів, суд не може вважати належними і допустимими доказами.

При цьому, суд приймає до уваги аргументи представника відповідача, який зазначав, що вказані документи не можуть бути прийняті як належний доказ, оскільки з 16.03.2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» до Дирекції у м.Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про відпрацьований час, оригінал особової картки П-2, оригінал внутрішніх наказів, тому підприємство не має можливості надати інформацію щодо табеля обліку робочого часу, довідки про суму заборгованості по заробітній платі, розміри і підставами відрахувань та сумами заробітної плати, що підлягає виплаті при звільненні за кожень місяць окремо, довідку про розмір компенсації за невикористану відпустку при звільненні та довідку про будь які належні виплати при звільненні.

Керуючись ст.ст. 4, 9, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення: заборгованості з заробітної плати в сумі 23 584 грн. 53 коп. за період з 16 березня по 17 липня 2017 року; компенсації за невикористану відпустку в сумі 4463 грн. 10 коп.; компенсації тимчасової непрацездатності в сумі 1410 грн. 05 коп.; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 150 704 грн. 40 коп.; винагороди за підсумками роботи за 2016 рік у сумі 2 427 грн. 60 коп. та вихідної допоги в сумі 4 312 грн. 88 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Суддя С.В. Шевченко