Справа №524/6521/20
Провадження №2/524/619/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Погрібняк О.М.,

секретар судового засідання Швидь Я.В.,

учасники справи та їх представники:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Мілінський Іларіон Миколайович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в залі судових засідань Автозаводського районного суду м. Кременчука цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання спільного майна,

встановив:

15.10.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання спільного майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він та позивач в рівних частках є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідач з квартири виселилася та з липня 2018 року не бере участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного нерухомого майна, в тому числі не сплачує за житлово-комунальні послуги. Зазначав, що співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Просив стягнути з відповідача на його користь витрати по оплаті житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 в сумі 10132,77 грн. та понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.01.2020 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

05.03.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказала, що в квартирі АДРЕСА_1 , вона перестала проживати з липня 2018 року. З липня 2018 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . За таких обставин, вона є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 . В цій квартирі відповідач проживає разом з дитиною та систематично оплачує спожиті послуги. Коли відповідач залишила квартиру АДРЕСА_1 , між нею та позивачем була досягнута згода щодо оплати витрат за житлово- комунальні послуги, зважаючи на те, що у вищезазначеному будинку встановлені прилади обліку спожитих послуг. В період з 2018 року та по теперішній час, позивачем жодного разу не висувалася вимога до відповідача про оплату житлово-комунальних послуг. Окрім того, позивачем не долучено до позовної заяви доказів щодо проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 та щодо користування наданими послугами за вказаною адресою. Споживачем житлово-комунальних послуг є особа, яка фактично користується або має намір користуватися цими послугами, а обов`язок сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Оскільки надання послуг передбачає їх відповідне споживання споживачем, а у відповідача наявні докази безспірного користування, та оплати житлово- комунальних послуг за іншою адресою, вважає що позовна заява не може бути задоволена

09.03.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що ним не заперечується факт проживання з липня 2018 року відповідача ОСОБА_2 з їх донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окремо від нього за іншою адресою: АДРЕСА_3 , що належить матері відповідача ОСОБА_4 . Відповідач добровільно, свідомо та самостійно виселилася з їх спільної квартири. Жодних домовленостей з відповідачем щодо оплати витрат за житлово-комунальні послуги стосовно спільної квартири АДРЕСА_1 , між ним та відповідачем ОСОБА_2 досягнуто не було. З п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 слідує, що відповідач ОСОБА_2 є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг з зобов`язанням їх оплати, так як є співвласником Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у заявах позивача по суті спору.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не прибула, причини своєї неявки суду не повідомила.

Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, яка в судове засідання не прибула.

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С.Г., зареєстровано в реєстрі за №2405.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.10.2018 у цивільній справі №524/6063/18 шлюб між сторонами розірвано.

14.07.2020 позивач уклав шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджеється свідоцтвом про шлюб від 14.07.2020, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) серії НОМЕР_1 , актовий запис №391.

Відповідно до свідоцтва про народження від 10.06.1983 серії НОМЕР_2 , виданого Мирновською сільською радою Джанкойського району Кримської області УРСР ОСОБА_6 є матір`ю позивача.

Відповідно до розписки ОСОБА_6 від 20.11.2019 ОСОБА_6 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 11500,00 грн. за сплачені нею раніше комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з розпискою ОСОБА_7 від 15.06.2020 вона отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2650,00 грн. за сплачені нею раніше комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 .

На підтвердження понесених позивачем витрат із утримання спільного з відповідачем нерухомого майна суду було надано рахунки-квитанції та квитанції про сплату за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

У рахунках-квитанціях в єдиній автоматизованій системі оплати комунальних послуг особовий рахунок № НОМЕР_3 відкритий на ОСОБА_2 , тому її ім`я як споживача зазначено на них. З наданих рахунків-квитанцій, оригінали яких були оглянуті судом в судовому засіданні, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 позивачем, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 здійснювалася оплата за користування комунальними послугами за період з липня 2018 року до серпня 2020 року:

- за послуги з управління будинком - 4390,87 грн.,

- за послуги з водопостачання за нормою - 1136,80 грн.

- за послуги з водопостачання за лічильником - 582,95 грн.

- за послуги з газопостачання - 9354,34 грн.,

- розподіл газу - 119,25 грн.

- очищення каналізації - 807,96 грн.,

- за електропостачання за лічильником - 2023,98 грн.,

- вивезення сміття - 1816,83 грн.,

В судовому засіданні позивач пояснив, що квартира АДРЕСА_1 обладнана газовим опаленням. Оплата за послуги з газопостачання є в тому числі витратами, понесеними на опалення будинку.

До червня 2019 року включно послуги з водопостачання надавалася споживачам квартири АДРЕСА_1 згідно з нормою споживання відповідно до кількості зареєстрованих у ній осіб. Після цього позивач встановив лічильник споживання води, та з цього часу витрати на водостачання оплачуються згідно з показами лічильника.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За п.5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц (провадження №61-26462св18).

Сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що квартира обладнана лічильником електричної енергії та спожитої води, відповідач не проживає у вказаній квартирі, послугами електричної енергії та водопостачання не користується, тому підстави для стягнення з неї таких витрат відсутні. Суд вважає, що ці витрати не є необхідними витратами, пов`язаними з утриманням спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Розмір витрат на ці послуги нараховано за показниками лічильника за кількістю, що була фактично спожита позивачем та його матір`ю і дружиною.

З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина понесених ним витрат з оплати житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 із такого розрахунку: (4390,87 грн. (послуги з управління будинком) + 1136,80 грн. (послуги з водопостачання за нормою споживання) + 9354,34 грн. (послуги з газопостачання) + 119,25 грн. (розподіл газу) + 807,96 грн. (очищення каналізації) + 1816,83 грн. (вивезення сміття) + 44,00 грн. (комісія банку))/2 = 8835 грн. 03 коп.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. підтверджуються Договором про надання правничої допомоги, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Мілінським І.М. від 21.09.2020, квитанцією б/н від 22.09.2020 та актом про надані послуги професійної правничої допомоги від 09.03.2021.

З відповідача слід стягнути на користь позивача 733 грн. 09 коп. на відшкодування понесених ним витрат зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 2615 грн. 70 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання спільного майна задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 в сумі 8835 грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 733 грн. 09 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2615 грн. 70 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука в 30-денний термін з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 березня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя О.М. Погрібняк