Постанова

Іменем України

29 березня 2021 року

м. Київ

справа № 465/2834/17

провадження № 61-18229св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Львівське відділення № 1 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), Львівського відділення № 1 АТ «Дельта Банк» та просив зобов`язати АТ «Дельта Банк» виплатити йому в повному обсязі, з урахуванням відсотків та упущеної вигоди, належні суми грошових коштів за депозитними договорами, які будуть визначені на час ухвалення рішення суду.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та АТ «Дельта Банк» були укладені договори банківських вкладів (депозитів) на загальну суму 110 036, 38 доларів США та 320 000, 00 грн, а саме: договір № 0599 від 23 грудня 2013 року строком до 30 грудня 2014 року, договір № 5087 від 04 вересня 2014 року строком до 04 жовтня 2014 року та договір № 080 від 04 вересня 2014 року строком до 04 жовтня 2014 року.

У зазначений в договорах банківських вкладів строк відповідач свої зобов`язання не виконав, належні йому грошові кошти не повернув, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 22 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Львівське відділення № 1 АТ «Дельта Банк» та АТ «Дельта Банк» виплатити позивачу в повному обсязі, з урахуванням відсотків згідно з договором та з урахуванням упущеної вигоди, належні суми грошових коштів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у встановлені договорами банківських вкладів строки банк грошові кошти позивачу не повернув, на його заяви про повернення цих коштів належним чином не відреагував, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 серпня 2018 року скасовано й ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що на час звернення позивача до суду в АТ «Дельта Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року й залишити в силі рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 серпня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно скасував рішення суду першої інстанції, не послався у своїй постанові на суть позову та не вказав, чому саме він позбавлений права на отримання вкладів та грошових сум згідно з умовами укладених ним договорів депозиту.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

25 жовтня 2019 року справа № 465/2834/17 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що 25 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № НОМЕР_1 «Найкращий від Миколая on-line» на суму 45 000, 00 доларів США строком до 30 грудня 2014 року.

У подальшому сторони уклали договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on-line» № 5087 від 04 вересня 2014 року за на суму 65 036, 38 доларів США строком до 04 жовтня 2014 року, а також договір банківського вкладу (депозиту) № НОМЕР_2 «Лояльний on-line» від 04 вересня 2014 року на суму 320 000, 00 грн строком до 04 жовтня 2014 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 03 березня 2015 року в АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

08 квітня 2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 71 про внесення змін в рішення виконавчої дирекції Фонду № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк», згідно з яким тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03 серпня 2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року.

Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 619 від 20 лютого 2017 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» до 04 жовтня 2019 року.

08 жовтня 2015 року ОСОБА_1 за його заявою виплачено гарантовану Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суму коштів за вкладами в граничному розмірі 200 000, 00 грн.

За заявою позивача його також було включено до реєстру кредиторів четвертої черги АТ «Дельта Банк» на суму 1 323 078, 46 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

За приписами частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, мають задовольнятися у порядку черговості, встановленому статтею 52 Закону, після початку процедури ліквідації банку за рахунок коштів, одержаних у результаті його ліквідації та продажу майна (активів) (пункт 4 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним щодо інших Законів України у відповідних правовідносинах.

Запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури ліквідації унеможливлює стягнення з нього коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 559/1777/15-ц.

Установивши, що на момент звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду в АТ «Дельта Банк» було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що наведені обставини унеможливлюють стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача, які ґрунтуються на загальних нормах цивільного законодавства та умовах договорів, задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішенняне впливають.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков