У х в а л а

23 березня 2021 року

м. Київ

справа № 757/29728/17

провадження № 61-1523 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі за позовом суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання недійсними договорів,

В с т а н о в и в:

У травні 2017 року суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( далі - СПД ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., про визнання недійсними договорів дарування.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задоволено частково: позовну заяву в частині вимог до ОСОБА_1 залишено без розгляду; в задоволенні інших вимог клопотання відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, СПД ФОП ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року апеляційну скаргу СПД ФОП ОСОБА_2 задоволено частково: скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року в частині залишення без розгляду позовної заяви СПД ФОП ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; в решті ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року залишено без змін.

28 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року і залишити в силі ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2020 року.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 ,Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Тобто, відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачено право для сторони у справі або іншої відповідної особи на оскарження в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, а тому ця постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

У відповідності до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України постанова Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року не підлягає касаційному оскарженню, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі за позовом суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання недійсними договорів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук