Справа № 463/5849/20
Провадження № 2/463/275/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Фурик Л.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Павко В.С., Блажевського П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним Договору факторингу та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання частково недійсним Договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , а також Договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 30 липня 2008 року, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 .

Позовні вимоги аргументовані тим, що 30.07.2008р. між позивачем та ВАТ "СведБанк" в особі Львівського відділення №2 було укладено Кредитний договір №1304/0708/98-007 про надання кредиту у розмірі 65 000 доларів США. Також в цей же день було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Новосад О.П., в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Позивач свої зобов`язання перед банком виконати не зміг, в результаті чого рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13.11.2012р. було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ "Сведбанк" заборгованість по договору у розмірі 70996,72 доларів США, що в еквіваленті становить 567263,79 гривень. Дане рішення суду набрало законної сили 13.05.2013р.

Після звернення до суду про дострокове повернення заборгованості, ВАТ "Сведбанк" 28.11.2012р. уклав з ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" Договір факторингу в частині відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року, що був укладений між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "ОМЕГА БАНК" та ОСОБА_2 . Так, ВАТ "Сведбанк" повідомив позивача про відступлення права грошової вимоги листом, який позивач отримав 14.12.2012р.

Вважає, що оскільки договір факторингу укладено після звернення первісного кредитора до суду за захистом своїх прав щодо примусового стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання боржником своїх зобов`язань, відповідно оспорюваний договір факторингу від 28.11.2012р. укладений між ПАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "ОМЕГА БАНК" та ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" є частково недійсним.

Згідно Договору факторингу №15 від 28.11.2012 р., що був укладений між ПАТ «Сведбанк » та ТОВ «Факторингова компанія "Вектор Плюс" визначено поняття «дійсного права вимоги», яке може бути предметом даного договору. Під «правом вимоги» у Договорі факторингу №15 від 28.11.2012 р., розуміється «право грошової вимоги, щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли, а також ті, які можуть виникнути у майбутньому, на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією."

Позивач вказує, що до моменту укладення між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія "Вектор Плюс" договору факторингу №15 від 28.11.2012 р., кредитор у кредитному зобов`язанні - ПАТ «Сведбанк » вже реалізувало своє право вимоги про дострокове повернення заборгованості за Кредитними договорами, укладеним з позивачем, шляхом звернення з позовною заявою до суду, яка в подальшому була задоволена судом, внаслідок чого кредитор - ПАТ «Сведбанк» отримало процесуальний статус стягувача, а не кредитора у зобов`язанні.

Позивач повідомляє, що стосовно грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договорам №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року, що був укладений між ПАТ "Сведбанк" та позивачем є таким, що набрало законної сили рішення про стягнення солідарно з позивачем та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Сведбанк" заборгованості за кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року, яка складається з тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та нарахованої пені. З огляду на вище викладене, ПАТ "Сведбанк" на підставі договору факторингу №15 від 28.11.2012р. відступило ТОВ «Факторингова компанія "Вектор Плюс" недійсне право грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року укладеним між ПАТ "Сведбанк" та позивачем. Недійсність відступленого права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року укладеним між ПАТ "Сведбанк" та позивачем встановлена на підставі Договору факторингу №15 від 28.11.2012 р., що був укладений між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ «Факторингова компанія "Вектор Плюс" та нормами чинного законодавства України. У зв`язку з недійсністю відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року укладеним між ПАТ "Сведбанк" та позивачем, недійсним вважається і відступлення прав за іпотечним договором б/н від 30.07.1008., що був укладений між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 .

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У зв`язку із наведеним просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 19 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача - Пивоваровим В.І. подано до суду відзив на позовну заяву 18 вересня 2020 року. Проти позову заперечує, зазначає, що внаслідок укладення оскаржуваного договору факторингу жодних прав позивача (як боржника) порушено не було, оскільки законом не вимагається отримання згоди останнього на укладення такого правочину. Крім того, на момент укладення оскаржуваного договору ПАТ «Сведбанк » мав право вимоги до позивача у зв`язку з невиконаними зобов`язаннями останнього за кредитним договором. Судове рішення про стягнення з позивача заборгованості за кредитними договорами було ухвалено виходячи з розміру заборгованості станом на 14.05.2012 року, таке рішення суду не припинило зобов`язання сторін за кредитним договором, а також не звільнило позивача (боржника) від відповідальності за їх невиконання.

Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності про визнання частково недійсним договору факторингу №15 від 28.11.2012 р. в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року та про визнання частково недійсним договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р. в частині відступлення права вимог за іпотечним договором від 30.07.2008р. укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ "Сведбанк" оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише 01.07.2020р.

У зв`язку з тим, що позов безпідставний, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості позовних вимог суду не надано, просить в задоволенні такого відмовити.

Представником позивача подано 16 жовтня 2020 року заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Також подано позивачем відповідь на відзив, у якій зазначає, що ПАТ "Сведбанк" до укладення з відповідачем спірної факторингової угоди від 28.11.2012р., вже реалізувало своє право грошової вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором від 30.07.2008р. шляхом пред`явлення позову, який в подальшому був задоволений судом.

21 жовтня 2020 року суд ухвалив закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, з підстав викладених у позову та мотивів наведених у відповіді на відзив.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, крім того просять суд взяти до уваги заяву про пропуск стороною позивача строку позовної давності.

Третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату і час розгляду даної справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутність третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

30.07.2008р. між позивачем та ВАТ "Сведбанк" в особі Львівського відділення №2 було укладено Кредитний договір №1304/0708/98-007 про надання кредиту у розмірі 65 000 доларів США та пов`язаний з ними договір іпотеки від 30.07.2008р

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13.11.2012р. було вирішено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Сведбанк" заборгованість по договору у розмірі 70996,72 доларів США, що в еквіваленті становить 567263,79 гривень. Дане рішення суду набрало законної сили 13.05.2013р.

28.11.2012 року Банк відступив ТОВ «Факторингова компанія "Вектор Плюс", відповідно до Договору факторингу № 15 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до боржників і гарантів. Згідно Договору факторингу №15 від 28.11.2008 р., що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія "Вектор Плюс" визначено поняття «дійсного права вимоги», яке може бути предметом даного договору. Під «правом вимоги» у Договору факторингу №15 від 28.11.2012 р. розуміється "право грошової вимоги, щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли, а також ті, які можуть виникнути у майбутньому, на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією" (а.с. 31-34).

Ст. 6 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України.

Ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Оспорюваними договорами, а також законом не заборонено кредитору (стягувачу) укладати договір факторингу та договір відступлення права вимоги за кредитним договором чи договором іпотеки після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, не заборонено це і на стадії виконання рішення суду, а тому вказані правочини є правомірними.

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 29 січня 2020 року (справа № 127/19528/17-ц).

Ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Суд бере до уваги, що положення ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України якими встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що внаслідок укладення оскаржуваного договору факторингу жодних прав позивача (як боржника) порушено не було, оскільки законом не вимагається отримання згоди останнього на укладення такого правочину, відповідальність за дійсність відступленої вимоги на боржника не покладається, у зв`язку з укладенням між відповідачами оскаржуваного правочину боржник не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості та водночас має право висувати обґрунтовані заперечення проти вимог нового кредитора, в тому числі й щодо розміру заборгованості, яку він зобов`язаний погасити.

Суд звертає увагу, що на момент укладення оскаржуваного договору ПАТ «Сведбанк» мав право вимоги до позивача у зв`язку з невиконаними зобов`язаннями останнього за кредитним договором. Судове рішення про стягнення з позивача заборгованості не припинило зобов`язання сторін за Кредитним договором, а також не звільнило Позивача (боржника) від відповідальності за їх невиконання.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування вимог вказаних в позові, суд погоджується з доводами відповідача, щодо позову та відмовляє у задоволенні такого.

Керуючись ст.ст. 2, 4 10-13, 76-83, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним Договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором №1304/0708/98-007 від 30 липня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , а також Договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 30 липня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 30 березня 2021 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», місцезнаходження: 04073, м. Київ, проспект С.Бандери, 28А, ;

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Г.Б. Жовнір