Справа № 352/1288/19
Провадження № 2/352/55/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач у липні 2019 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 121381,70 грн.

Дана цивільна справа передана у провадження судді Хоминець М.М. 27.05.2020 р. після повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Ухвалою суду від 01.06.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження.

12.03.2021 р. (а.с.184) позивач зменшив розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 51227,79 грн., з якої 16067,15 грн. заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 16067,15 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 35160,64 грн. заборгованість за простроченими відсотками .

Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 12.03.2012 р. відповідачка отримала кредит у розмірі 17000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань станом на 31.01.2021 р. утворилась заборгованість у сумі 51227,79 грн., що складається із 16067,15 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 16067,15 заборгованості за простроченим тілом кредиту, 35160,64 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача адвокат Петраш Ю.Л. у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності. У наданих суду поясненнях (а.с.164-166) позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість з огляду на те, що підписана відповідачкою анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12.03.2012 р. не містить відомостей про встановлення банком плати за користування кредитом у формі фіксованої процентної ставки і способу її нарахування та штрафних санкцій. Щодо наданого банком «Извлечения из Условий и правил предоставления банковских услуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., то матеріали справи не містять підтвердження, що відповідачка володіє російською мовою, що дало б їй можливість розуміти пропоновані банком умови кредитування та прийняти їх. Позивач не надав доказів того, що відповідачка дійсно ознайомилася із вказаними Извлечениями та з витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилається на обґрунтування заявлених вимог. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Щодо вимоги про стягнення 16067 грн. заборгованості за тілом кредиту, то відповідачка внесла на погашення кредитних коштів 35274 грн., що значно перевищує заявлену суму заборгованості, які були безпідставно зараховані банком на погашення процентів, комісій та пені. Просив у позові відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору б/н від 12.03.2012 р. відповідачка отримала кредит у розмірі 17000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір між сторонами укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12.03.2012 р. (а.с.7 також зв.ст.), у якій зазначено, що відповідачка погоджується, що підписана нею заява разом з памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.8) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. (в оригіналі Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг (а.с.9-32), розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за даним кредитним договором, позивач заявив до стягнення заборгованість станом на 31.01.2021 р. у розмірі 51227,79 грн., що складається із 16067,15 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 16067,15 заборгованості за простроченим тілом кредиту, 35160,64 грн. заборгованості за простроченими відсотками, згідно наданих позивачем розрахунків (а.с. 5-6, 185-188).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір.

Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у звязку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що у підписаній відповідачкою анкеті-заяві від 12.03.2012 р. процентна ставка за користування кредитними коштами, а також розміри штрафних санкцій (пені, штрафу) та підстави їх стягнення не зазначені.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим твердження позивача про отримання відповідачкою кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також про правомірність збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку та стягнення штрафних санкцій.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь банку 35160,64 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Судом встановлено, що відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 17000 грн.

З наданих банком розрахунків заборгованості (а.с. 5-6, 185-188) та виписки за договором (а.с.130-136) судом встановлено, що заявлена банком заборгованість за тілом кредиту у 16067,15 грн. рахується за відповідачкою, починаючи з 13.06.2014 р. Більше коштів з кредитної картки відповідачка не знімала.

Вказана заборгованість за тілом кредиту у 16067,15 грн. повністю погашена відповідачкою, яка за період з 16.03.2012 р. до 08.05.2013 р. внесла на погашення кредиту 8035,68 грн., що підтверджується випискою за договором (а.с.134-136 також зв.ст.), за період з 29.05.2013 р. до 10.10.2016 р. внесла на погашення кредиту 21518,52 грн., а всього 29554,20 грн., що були безпідставно зараховані банком на погашення процентів та штрафних санкцій без погодження з відповідачкою.

Згідно наданої банком довідки (а.с.138) строк дії останньої кредитної картки, отриманої відповідачкою відповідно до даного кредитного договору, закінчився у березні 2017 р.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не має заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту.

Позивач у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у 16067,15 грн., у тому числі за простроченим тілом кредиту.

З огляду на встановлену обставину щодо відсутності у відповідачки заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, суд вважає вказану вимогу необґрунтованою.

У відповідності з вимогами ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням встановлених обставин, які підтверджують відсутність заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 526, 599, 634, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити у позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 23.03.2021 р.

Суддя М.М.Хоминець