Справа №478/413/21 пров. №2/478/151/2021
У х в а л а

про відмову у відкритті провадження

01 квітня 2021 року Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Сябренко І.П. ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови,

В с т а н о в и в:

30.03.2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною заявою до Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на виконанні Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №54486612 перебував виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виданий 07.06.2017 року про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 176878 грн. 81 коп. Постановою державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.03.2020 року, на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача), було повернуто виконавчий напис без подальшого виконання. Одночасно державним виконавцем Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), було винесено постанову №54486612 від 17.03.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 15854 грн. 56 коп. та у порядку примусового виконання постанови №54486612 від 17.03.2020 року, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.01.2021 року. Позивач вважає, що дії державного виконавця є неправомірними та прийнята ним постанова №54486612 від 17.03.2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 15854 грн. 56 коп. є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 07.06.2017 року про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 176878 грн. 81 коп., на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», був повернутий стягувачу без подальшого виконання.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила визнати неправомірними дії державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо винесення 17 березня 2020 року постанови №54486612 про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 15854 грн. 56 коп.; скасувати постанову державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №54486612 від 17 березня 2020 року про стягнення виконавчого збору та зупинити виконавче провадження №62181880 на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вивчивши матеріали позовної заяви з додатками, приходжу такого висновку.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Право на оскарження дій виконавця передбачено ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Крім того, п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18), від 14 листопада 2018 року у справі №906/515/17 (провадження № 12-246гс16) та від 16 січня 2019 року у справі №910/22695/13 (провадження № 12-277гс18).

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Так, вимогами ст.2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з приводу стягнення з неї грошових коштів в сумі 15854 грн. 56 коп. у вигляді виконавчого збору.

З наведених вище норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди, виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.5 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, оскільки дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки розгляд позовних вимог на дії державного виконавця здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, суд роз`яснює позивачу ОСОБА_1 , що їй необхідно звернутися із зазначеним позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Виходячи з наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя

П о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , у відкритті провадження у справі за її позовом до Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Дата складення ухвали - 01.04.2021 року.

Суддя І.П. Сябренко