КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М.,

у цивільній справі №757/31162/21-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Таврійський національний університет ім. В. Вернадського, про встановлення факту, що має юридичне значення.

в с т а н о в и л а :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила суд: встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалась в Інституті післядипломної освіти Таврійського національного університету ім. В. Вернадського за спеціальністю «психологія» з вересня 2012 по грудень 2014 року; встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула освітньо-кваліфікаційний рівень 7.03010201.

Обґрунтовувала заяву тим, що встановлення відповідного факту необхідно заявнику для того, щоб отримати документ державного зразка про здобуття вищої освіти в Інституті післядипломної освіти Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського та без перешкод влаштуватися на роботу за спеціальністю.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Таврійський національний університет ім. В. Вернадського, про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовлено.

Не погоджуючись звказаною ухвалою, заявник подала апеляційну скаргу, в якій просилаухвалу суду скасувати, а справунаправити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки встановлення факту навчання заявника в Інституті післядипломної освіти Таврійського національного університету ім. В. Вернадського не впливає на права та обов`язки інших осіб. Вказує, що останні пів року навчання припали на період анексії АР Крим та по закінченню навчання ОСОБА_1 отримала диплом російського зразка, який не має юридичної сили на території України.

Зазначала, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права при вирішенні питання про прийняття до розгляду заяви.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Про день і час розгляду справи учасники повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. У судове засідання не з`явилися.

Заявник до початку розгляду справи подала заяву щодо можливого розгляду справи за її відсутності.

Заінтересована особа (Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського) також подала до апеляційного суду заяву щодо можливого розгляду справи за відсутності їх представника.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається спір про право, тому факт має бути доведений в порядку позовного провадження.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, поняття «спір про право» пов'язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб'єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Висновок суду про те, що зі змісту заяви та характеру спірних правовідносин вбачається спір про право, є припущенням, яке не ґрунтується на матеріалах справи, в яких відсутні докази того, що заінтересована особа - Інститут післядипломної освіти Таврійського національного університету ім. В.І.Вернадського порушує, оспорює або не визнає права заявника, в зв`язку із чим висновок суду про відмову у відкритті провадження з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є необґрунтованим та передчасним.

У той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Національним законодавством передбачені норми, що регулюють питання відновлення або видачі дублікатів документів про освіту, здобуту в закладах вищої освіти на території АР Крим, для внутрішньо переміщених осіб. 28 травня 2014 року наказом Міністерства освіти і науки України № 655 було затверджено « Порядок замовлення та видачі документів про вищу освіту державного зразка та додатків до них випускникам закладів вищої освіти, розташованих на тимчасово окупованій території України, у 2014 році ( далі - Порядок).

Відтак, зазначене свідчить про те, що заявлене питання про встановлення факту не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження виходячи з положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник просила встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалась в Інституті післядипломної освіти Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського за спеціальністю «психологія» з вересня 2012 по грудень 2014 року; встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула освітньо-кваліфікаційний рівень 7.03010201.

Відповідно до Порядку, якщо особа отримала у 2014 році документ про вищу освіту, зразок якого не відповідає національному законодавству, вона звертається до МОН з заявою, який визначає вищий навчальний заклад, який забезпечить виготовлення і видачу документу про вищу освіту і додатку до нього.

Згідно відповіді Міністерства освіти і науки України заявнику було повідомлено, що відповідно до Порядку за № 593/25370 Міністерством освіти і науки України за її заявою визначено Таврійський національний університет ім. В.І.Вернадського (вул. І.Кудрі, 33, м. Київ) закладом освіти, для видачі документу про вищу освіту та додатка до нього.

19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Таврійського національного університету ім. В.І.Вернадського заявою про видачу їй диплому українського зразка.

У той же час згідно відповіді в.о. ректора № 09/04-459 від 25 березня 2021року їй було відмовлено у видачі виходячи з наказу Міністерства освіти та науки України від 22 вересня 2015 року №964 «Про внесення змін до порядку замовлення та видачі документів про вищу освіту державного зразка та додатків до них випускникам вищих навчальних закладів, розташованих на тимчасово окупованій території України у 2014 році».

Однак, слід зазначити, що відповідь в.о ректора університету не ґрунтується на нормах зазначеного вище наказу яким внесено зміни до Порядку, що вказує на відсутність здійснення розгляду Таврійським національним університетом ім. В.І.Вернадського питання за зверненням ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, на думку колегії суддів вона не позбавлена можливості оскаржити необґрунтовану відмову відповідного навчального закладу щодо видачі документа про вищу освіту та додатку до нього.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року змінити в частині правового обґрунтування виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з д моменту складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року

Суддя - доповідач:

Судді: