Справа № 354/721/18
Провадження № 22-ц/4808/365/21
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу9 Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області на рішення Надвірнянського районного суду від 27 листопада 2020 року, вскладі судді Грещука Р.П., у справі за позовом 9 Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року 9 Державна пожежно-рятувальна частина Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (далі ДПРЧ-9) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - трикімнатною службовою квартирою АДРЕСА_1 , внаслідок того, що вибули на постійне проживання до іншого житлового приміщення.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 27 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 9 Державна пожежно-рятувальна частина Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначив, що рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 21.01.1998 року № 7 «Про взяття на квартирний облік та надання службової квартири» службову квартиру по АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат житловою площею 43,6 кв.м., було надано начальнику СДПЧ-13, майору внутрішньої служби ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох чоловік. На підставі ордеру серії АЕ № 120 від 27.01.1998 року, виданого виконавчим комітетом Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, відповідач разом із своєю сім`єю вселився у вказану службову квартиру.

Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 26.12.2001 року №131 було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,10 га СДПЧ-13, дана земельна ділянка була надана в користування ОСОБА_1 для будівництва будинку та згодом передана у приватну власність відповідача.

За адресою вищевказаної земельної ділянки знаходиться житловий будинок загальною площею 182,5 кв.м., житловою площею 88,1 кв.м., який належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 .

Апелянт вважає, що додані до матеріалів справи копії електронних Декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 та 2018 рік додатково підтверджують факт наявності у відповідача іншого житла, а відсутність інформації в деклараціях про спірну службову квартиру свідчить про втрату реального інтересу відповідача до цього житла.

Крім того, суд першої інстанції не врахував пояснення відповідача ОСОБА_1 , де він зазначає, що постійно проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а службову квартиру використовує як склад для речей, тобто не за призначенням.

ОСОБА_3 , є власником квартири загальною площею 66 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 та не проживає у спірній службовій квартирі.

Такі обставини свідчать про відсутність відповідачів у наданій їм для проживання службовій квартирі та наявність в їхній приватній власності кількох житлових приміщень, що дає підставу стверджувати про вибуття відповідачів до іншого житлового приміщення та відсутність наміру в подальшому проживати в службовій квартирі.

Не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду про те, що ОСОБА_1 більше двадцяти років зареєстрований та проживає у наданому йому житловому приміщенні, оскільки зареєстрованим місцем постійного проживання ОСОБА_1 є будинок за адресою: АДРЕСА_4 , а ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_5 .

На підтвердження постійного проживання, наявності реєстрації постійного місця проживання у спірному житлі, вчасну сплату комунальних послуг та наявності інтересу до даного житла відповідачем не було додано жодних доказів.

Вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують факт відсутності відповідачів в службовій квартирі в період з 16.11.2017 року по даний час, а саме: акти перевірки службової квартири, якими було встановлено факт відсутності відповідачів в спірній квартирі, натомість підтверджено факт проживання головного інспектора Яремчанського МВ У ДСНС України в області ОСОБА_4 разом із сім`єю.

Суд першої інстанції зазначав, що відповідачі були на роботі, а тому тимчасово не проживають у службовій квартирі, проте ця обставина не відповідає дійсності, оскільки місце розташування установ в яких працюють відповідачі знаходиться на території Яремчанської міської ради, а не в іншому населеному пункті і це не може вважатися поважною причиною не проживання у службовій квартирі протягом трьох років.

Таким чином, внаслідок неправильної оцінки доказів, що містяться у матеріалах справи, суд дійшов необґрунтованого висновку та вважав встановленими обставини, про те, що відповідачі проживають в наданій службовій квартирі, де ними проводиться оплата комунальних послуг, здійснюється поточний ремонт займаного приміщення, його утримання в належному стані, однак такі обставини нічим не підтверджені.

Крім того, у рішенні суд першої інстанції стверджує про тимчасову відсутність відповідачів у службовому житлі через особисті обставини, однак таке не відповідає зібраним доказам по справі. Недоречним є посилання суду на положення ст. 71 ЖК Української РСР, що стосується тимчасової відсутності відповідачів у службовому приміщенні, оскільки підставою для звернення до суду було вибуття на постійне місце проживання до іншого житла, а не відсутність без поважних причин більше як шість місяців.

Посилаючись на положення ст. 107, 118 ЖК Української РСР, апелянт вважає, що право на житло відповідачів жодним чином не порушується, надана службова квартира не використовується ними для постійного проживання, а сам відповідач не перебуває у трудових відносинах із ДПРЧ-9, а тому у нього відсутня потреба у проживанні поблизу пожежної частини.

Апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, зазначає що більше десяти років пропрацював в Державній пожежній частині в м. Яремче і відсутні правові підстави для його виселення із наданого службового приміщення. Просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволенні.

У судовому засіданні апеляційного суду представники позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відповідачі більше двадцяти років користуються житловим приміщенням в службовій квартирі, ними проводиться оплата комунальних послуг, здійснюється поточний ремонт та утримання приміщення в належному стані, однак через особисті обставини та перебування на роботі вдень були відсутні в займаному службовому житлі, однак відсутність тривала не більше шести місяців та не може вважатись вибуттям ОСОБА_1 як наймача та членів його сім`ї із спірної квартири на постійне проживання в інше жиле приміщення.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 9 Державна пожежно-рятувальна частина Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (ДПРЧ-9) є власником (комунальна власність) пожежної частини, об`єкту житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно технічного паспорту №1268 від 30.11.2017 року до складу зазначеної будівлі пожежної частини входять дві квартири, що розміщені на другому поверсі, в тому числі і спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_6 .

Наказом УДПО УМВС України в Івано-Франківскій області від 01.12.1997 року №137 «Про часткові зміни в розподілі службової житлової площі СДПЧ-13 м. Яремча, ДПЧ-2 техслужби м. Івано-Франківськ» було виділено вивільнену трикімнатну службову квартиру на другому поверсі, житловою площею 43,6 кв.м., загальною - 62,9 кв.м. в будинку пождепо СДПЧ-13 м. Яремча начальнику вказаної частини - майору внутрішньої служби ОСОБА_1 , 1962 року народження, разом із його сім`єю, а саме: дружиною ОСОБА_8 , 1962 року народження та дочкою ОСОБА_9 , 1986 року народження (а.с. 21 т.1).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 21.01.1998 року № 7 «Про взяття на квартирний облік та надання службової квартири» було вирішено надати службову квартиру по АДРЕСА_7 , яка складається з трьох кімнат, начальнику СДПЧ-13, майору внутрішньої служби ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох чоловік (а.с. 23 т. 1).

На підставі ордеру серії АЕ № 120 від 27.01.1998 року, виданого виконавчим комітетом Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю вселився у вказану службову квартиру (а.с. 24 т. 1).

Внаслідок реорганізацій, станом на даний час, правонаступником СДПЧ-13 є ДПРЧ-9, що підтверджується довідкою про правонаступництво, виданою Управлінням ДСНС України в Івано-Франківській області.

Враховуючи клопотання міського голови міста Яремче від 19.12.2001 року №613/05-13 та клопотання начальника УДПО УМВС України в Івано-Франківській області від 24.12.2001 року № 6/4/2866, з метою подальшого надання земельної ділянки ОСОБА_1 , площею 0,10 га, для будівництва власного житлового будинку, відповідно до пункту 4 рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 26.12.2001 року №131, було припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,10 га СДПЧ-13, а згідно пункту 2 та додатку № 2 до цього ж рішення, дана земельна ділянка була надана в користування ОСОБА_1 для будівництва будинку (а.с.39-42 т.1).

Відповідно до п.3 та додатку № 3 рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 21.03.2002 року № 29, ОСОБА_1 було передано у приватну власність вищезгадану земельну ділянку для будівництва будинку (а.с. 43-44 т.1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зазначено, що за адресою вищевказаної земельної ділянки АДРЕСА_2 знаходиться житловий будинок загальною площею 182,5 кв.м., житловою площею 88,1 кв.м., який належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер майна: 30564967). Крім зазначеного житлового будинку, останній є власником наступних об`єктів нерухомого майна: 1/2 частки квартири АДРЕСА_8 ; 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_9 ; будинку загальною площею 40,5 кв.м., житловою - 20,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_10 (а.с. 48-50 т.1)

Дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_8 (а.с. 51-52 т.1).

При цьому, право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано 04.06.2010 року, а право власності на квартиру АДРЕСА_5 19.07.2011 року.

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 не є єдиним житлом відповідачів в м. Яремче.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із статтею 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (статті 121, 122 ЖК Української РСР).

Відповідно до статті 123 ЖК Української РСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

За правилами частин 1, 2 статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio) житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно протиправно.

Згідно зі статтею 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положеннями частини другої статті 107 ЖК Української РСР передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Звертаючись до суду з позовом, ДПРЧ-9 посилалось на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі і вибули на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, просили визнати останніх такими, що втратили право користування службовою квартирою.

Вищенаведені норми статей 71 та 107 ЖК Української РСР є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перша з них регулює збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, а норма іншої статті передбачає розірвання договору найму жилого приміщення у разі вибуття наймача з членами сім`ї в на постійне проживання в інше жиле приміщення.

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, які зареєстровані у спірній квартирі, користуються житловим приміщенням у службовій квартирі, однак за час проживання декілька разів через особисті обставини були відсутні у займаному службовому житлі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на норму статті 107 ЖК Української РСР, яка передбачає розірвання договору найму з наймачем житловим приміщенням у разі вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.

Отже, основною умовою втрати права користування житловим приміщенням з підстав, передбачених статтею 107 ЖК Української РСР, є наявність у наймача іншого постійного місця проживання. При цьому слід встановити таке місце проживання із зазначенням його адреси та дослідити належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що відповідно до статті 107 ЖК Української РСР, наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

На підтвердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Разом з тим суд першої інстанції не звернув увагу, що ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 .

Крім того, наказом ДПРЧ-9 від 14.11.2017 року № 24 було створено комісію щодо перевірки громадян, що проживають в службових квартирах та їх житлових умов.

У період з 16.11.2017 року по 26.04.2018 року зазначеною комісією разом із депутатом Яремчанської міської ради ОСОБА_10 неодноразово проводилась перевірка проживання громадян у службових квартирах. За результатами зазначених перевірок було встановлено, що в службовій квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_11 відсутні (не проживають). Проте, комісією виявлено, що в даній квартирі проживає головний інспектор Яремчанського МВ У ДСНС України в Івано-Франківській області ОСОБА_12 разом із членами своєї сім`ї.

Однак, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки вказаним актам у сукупності з іншими доказами по справі.

У засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 , не заперечив ту обставину, що за його згоди у спірній квартирі близько року проживала сім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1 підтвердив факт того, що він постійно проживає в власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Дана інформація підтверджується самим же відповідачем ОСОБА_1 в його Деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 та за 2018 рік, які були опубліковані на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Як випливає із змісту цих декларацій, окрім вищезгаданого житлового будинку загальною площею 182,5 кв.м., відповідачу належить на праві власності квартира загальною площею 66 кв.м.в м. Яремче, житловий будинок загальною площею 76,8 кв.м. в смт. Перегінське Рожнятівського району, житловий будинок загальною площею 40,5 кв.м. в с. Татарів Яремчанської міської ради таще два садові (дачні) будинки площею 38 кв.м. в м. Яремче та площею 37 кв.м. в с. Татарів м. Яремче.

В розділі 3 «Об`єкти нерухомості» Декларації зазначаються всі об`єкти нерухомості, що належать йому або членам його сім`ї на праві власності, знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Однак в вказаному розділі декларації відомості про спірну службову квартиру загальною площею 62,9 кв.м. в м. Яремче, як таку що перебуває в його користуванні, не зазначено.

Також, відомості про спірну службову квартиру відсутні в Деклараціях дочки відповідача ОСОБА_3 .

Таким чином, суд не взяв до уваги письмові докази, які свідчать про обрання відповідачами іншого постійного місця проживання.

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (пункт 56 рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» 2009 року).

Таким чином, суд встановив, що відповідачі вибули на постійне проживання в інше житлове приміщення у тому ж населеному пункті, зокрема ОСОБА_1 проживає у будинку за адресою АДРЕСА_2 , що належить йому на праві спільної сумісної власності, а ОСОБА_3 - у квартирі АДРЕСА_5 , що належить їй на праві спільної часткової власності, тому існують підстави, передбачені статтею 107 ЖК Української РСР для визнання їх такими, що втратили право користування спірною службовою квартирою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову ДПРЧ-9.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги ДПРЧ-9 підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ними судового збору при поданні позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4405 грн (1762 грн + 2643 грн ) підлягає стягненню з відповідачів по 2202,50 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу 9 Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 27 листопада 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов 9 Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - службовою квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_11 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_11 ) на користь 9 Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (78500 м. Яремче вул. Свободи, 219, код ЄДРПОУ: 38074534) по 2202,50 грн з кожного, понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин