Справа № 214/4864/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

23 лютого 2021 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Ткаченка А.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у місті Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/4864/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання члена сім`ї наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю без поважних причин більше одного року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання члена сім`ї наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю без поважних причин більше одного року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлового комунального господарства міськвиконкому 04 січня 1994 року, згідно розпорядження органу приватизації за №С6125 від 12.10.1993 року та зареєстрованого в «Криворізькому бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності та записаного в реєстрову книгу за №48-П-180, він став власником однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На цей час в квартирі зареєстровані він, ОСОБА_1 , та його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 квітня 2014 року відповідач забрала з його квартири всі свої особисті речі і, як він зрозумів, з її слів, пішла жити до своєї матері. Інколи випадково він бачить свою дочку в транспорті, на вулиці, але на його пропозиції при зустрічі знятись з реєстрації в його квартирі добровільно вона не бажає. Повідомити про своє нове місце проживання, назвати номер мобільного телефону або іншого зв`язку вона також відмовляється.

Та обставина, що відповідач не мешкає у вищевказаному житловому приміщенні підтверджується актом від 02.07.2020 року та свідками. Крім того, відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку сплачувати за свою реєстраційну присутність комунальні платежі, переклавши цей обов`язок на нього, чим вчиняє йому матеріальні збитки.

Враховуючи вищевикладене, він вважає, що відповідач не проживаючи більше року без поважних причин в належній йому квартирі на праві особистої власності, не виявляючи свого інтересу до реалізації свого житлового права на проживання, не проживаючи в ньому, не виконуючи обов`язків зареєстрованої особи в даному житлі у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України та положень ЖК України втратив право на користування ним.

Окрім цього, він позбавлений можливості оформити субсидію з оплати комунальних та інших послуг без надання відповідачем необхідних документів про її дохід та згоду на отримання субсидії. Добровільно знятися з реєстрації у вищезгаданій квартирі відповідач не бажає.

Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.15-17).

Позивач ОСОБА_1 до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена, про дату, місце та час розгляду справи до зали судового засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.

На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав.

На праві приватної власності ОСОБА_1 , належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04 січня 1994 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, та зареєстровано в Криворізькому БТІ у реєстрову книгу за №48-П-180 (а.с. 4,7).

Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської-інформаційної служби «Нова-ком» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9)

Крім того згідно інформації наданої за відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради з 01.04.2003 року та по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 значиться зареєстрованим місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Крім того, як вказував позивач, ОСОБА_2 є донькою позивача, що також підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.6). Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України.

Відповідно до акту мешканців будинку АДРЕСА_3 від 02.07.2020 року, відповідач ОСОБА_2 з 01 квітня 2014 року по теперішній час в квартирі № 7 вказаного будинку не проживає (а.с. 8).

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника (у тому числі колишнім членом сім`ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16.

Крім того, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, в разі виникнення спору між власником житла і членами його сім`ї суди повинні врахувати, що право члена сім`ї на користування житлом є сервітутним, у зв`язку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім`ї власника житла з`ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в зв`язку з наявністю в ній зареєстрованих осіб, які не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад 6 років, позбавлений можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин понад 6 років (а.с. 8) та не сплачує за комунальні послуги.

Зазначені докази в розумінні ст. 79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача ОСОБА_2 понад 1 року за місцем її реєстрації.

Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з 2014 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а її реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права ОСОБА_1 , який вимушений сплачувати за відповідача ОСОБА_2 додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених ним вимог та необхідність їх задоволення із визнанням ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 321, 386, 401, 402, 405, 717 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 65, 156 ЖК України, ст.ст. 4, 3, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 259, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання члена сім`ї наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю без поважних причин більше одного року - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя А.В. Ткаченко