Ухвала

25 березня 2021року

м. Київ

справа № 465/7960/18-ц

провадження № 61-13617св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року у складі судді Ванівського Ю. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Шандра М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП Львівської обласної ради БТІ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації права власності на квартиру.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й. Є. за реєстраційним № 925, відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_2 зобов`язувалась надати позичальникові позику грошових коштів у розмірі 185 600,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 23 200,00 дол. США за комерційним курсом, встановленим за погодженням сторін, строком до 11 жовтня 2011 року без нарахування відсотків. У забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики між ним та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й. Є. 11 серпня 2011 року за реєстровим № 926, відповідно до якого він передавав у іпотеку однокімнатну квартиру, загальною площею 26,4 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Проте жодних грошових коштів у ОСОБА_2 він ніколи не брав у борг, ні за яких умов і що такий договір укладався з метою приховати справжність укладеного договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який приходиться йому зятем. Із серпня 2011 року до лютого 2012 року відсотками ОСОБА_5 сплатив майже усю суму боргу. Проте, ОСОБА_4 це не влаштовувало і він вимагав повернення суми, прописаної в договорах позики та іпотеки, при цьому, систематично погрожував, що продасть заставну нерухомість. Щоб цього не сталось, він звернувся у Франківський районний суд м. Львова із заявою про забезпечення позову, яку суд задовольнив і 03 березня 2012 року постановив ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та заборону ОСОБА_2 та іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження арештованим майном, у тому числі, здійснювати перереєстрацію права власності, відчуження у будь-який спосіб, передачу в оренду, іпотеку, заставу, безоплатне користування третім особам, продаж, обмін, дарування, передачу в оперативне управління чи до статутних фондів тощо. Копія ухвали 05 березня 2012 року отримана Франківським ДВС ЛМУЮ та БТІ, про що свідчать відмітки цих установ. Проте, не зважаючи на накладений судом арешт на квартиру, з багаточисельними порушеннями, маніпулюючи законодавством шляхом корупції ОСОБА_4 05 березня 2012 року перереєстрував право власності на квартиру на свою матір - ОСОБА_2 .

Заява про державну реєстрацію від 01 березня 2012 року написана та підписана на заявника ОСОБА_2 ; висновок про оцінку предмета іпотеки, підготовлений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 сфальсифіковано, оскільки такий на місце розташування об`єкта нерухомості не виїжджав і об`єкт не оглядав; не проведено технічну інвентаризацію об`єкта, права щодо якого підлягали державній реєстрації. ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 викупити зворотньо у нього зазначену квартиру, на що той погодився. Згідно з розпискою від 19 лютого 2013 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 31 400,00 дол. США, проте, отримавши гроші, став вимагати ще більшу суму, та коли йому відмовили, організував перепродаж квартири з ОСОБА_2 на третю особу - ОСОБА_3 , добросовісного набувача, а виручені кошти привласнив собі. Таким чином, державний реєстратор БТІ Труба О. М. згідно із законодавством повинна була відмовити ОСОБА_2 у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру.

Посилаючись на викладене, позивач просив скасувати державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 та державну реєстрацію прав власності на цю ж квартиру на ім`я ОСОБА_3 ; зобов`язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію квартири на ім`я ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Правомірність набуття права власності на квартиру ОСОБА_2 (правомірність набуття нею титулу власниці вказаної квартири), як і законність прийнятого державним реєстратором бюро технічної інвентаризації рішення, яким таке право офіційно визнане та підтверджене, позивачем не спростовано. Відповідно до підпункту 3 пункту 2 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року № 99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» ліквідовано як юридичну особу публічного права Львівське міське управління юстиції та із 01 травня 2016 року повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передано органам місцевого самоврядування. Чинним законодавством України не передбачено можливості пред`явлення позову до юридичної особи, правоздатність якої припинилася. При цьому, суд не ставив під сумнів відсутність можливості приймати рішення щодо нерухомого майна в період чинності судової заборони, проте характер порушення не відповідає змісту способу захисту цивільних прав, оскільки права позивача не можуть вважатись порушеними і станом на час прийняття оскаржуваних рішень, так само як і на цей час, адже вжиття заходів забезпечення позову чи скасування таких не змінює законності правового титулу відповідача як власниці квартири. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів та не доведено факту фіктивних грошових зобов`язань, підробки підпису ОСОБА_2 у замовлені від 01 березня 2012 року, фальсифікації висновку про оціночну вартість квартири.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 61-382цс19). Суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

22 лютого 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року призначити до судового розгляду на 07 квітня 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик