Справа № 274/3995/20
Провадження № 2/0274/387/21
Рішення

Іменем України

19.03.2021 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача - Ляхова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК", ОСОБА_3 про захист прав споживачів, встановлення нікчемності умов кредитного договору, визнання припиненим дії кредитного договору, визнання дій неправомірними та зобов"язання здійснити певні дії -

В с т а н о в и в :

В червні 2020 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулася о суду із зазначеною вище позовною заявою, згідно якої просить суд визнати припиненим строк дії кредитного договору № ZRSWGA00000174 від 22.06.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ " ПриватБанк" та ОСОБА_3 з 31.08.2008 року;

визнати неправомірними дії АТ КБ " ПриватБанк" щодо нарахування з 31.08.2008 року по 31.08.2016 року відсотків за користування кредитом та пені, у зв"язку із чим зобов"язати АТ КБ " ПриватБанк" зробити перерахунок заборгованості за кредитом;

встановити нікчемність з моменту кладення кредитного договору № ZRSWGA00000174 від 22.06.2007 року , укладеного між ЗАТ КБ " ПриватБанк" пункту 7.1 цього кредитного договору в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. у зв"язку із чим зобов"язати АТ КБ " ПриватБанк" зробити перерахунок заборгованості за кредитом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.06.2007 року між ЗАТ КБ " ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № № ZRSWGA00000174 . В забезпечення виконання вимог кредитного договору 22.06.2007 року між ЗАТ КБ " ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 .

10.08.2018 року АТ КБ " ПриватБанк" надіслав на адресу боржника та майнового поручителя вимогу про усунення порушень за кредитним договором, з даної вимоги вбачається неправомірність нарахувань за кредитом у зв"язку із чим вона звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 19.06.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження ( а.с. 18-19).

30.07.2020 року представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без руху з тих підстав, що під час подання позовної заяви представник позивача адвокат Гуменюк О.В. ввів суд в оману відносно звільнення позивача від сплати судового збору ( а.с. 22-24).

10.11.2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті ( а.с. 38).

В судовому засіданні представник позивачки доводи позовної заяви підтримав з підстав зазначених в ній, вказав, що дійсно позивачка не є стороною кредитного договору, однак вона несе солідарну відповідальність разом із боржником перед банком, тому вважає, що її права банком порушені.

Представник відповідача АТ КБ " Приватбанку" заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачка не є стороною кредитного договору, а є поручителем по майновому зобов"язанню, тому її позовні вимоги є безпідставними. Позивачка перед банком несе майнову відповідальність, а не солідарну разом із позивачем, на неї не поширюються вимоги Закону України " Про захист прав споживачів". Вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно банком не пред"являлися, тому вважає, що позивачка обрала не вірний спосіб захисту. Крім того вказав, що позивачкою пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, оскільки як кредитний договір так і договір іпотеки було укладено в 2007 році.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, 01.09.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кримчака О.А. надійшло письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення ( а.с.31).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ЦПК України).

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як передбачено ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлениих цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та банком Приватбанк в особі відділення " Бердичівське " філії " Житомирське регіональне управління " Закритого акціонерного товариства комерційного банку " ПриватБанк" було укладено кредитний договір від 22 червня 2007 року про отримання кредитних коштів на споживчі цілі в сумі 1102 000,00 грн. ( а.с. 6-8).

Як вбачається з договору іпотеки від 22 червня 2007 року він укладений між банком Приватбанк в особі відділення " Бердичівське " філії " Житомирське регіональне управління " Закритого акціонерного товариства комерційного банку " ПриватБанк" та ОСОБА_2 . Предметом договору є надання Іпотекодавцем і іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 Договору в забезпечення виконання зобов"язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов"язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця. Термін дії договору до повного виконання Іпотекодавцем зобов"язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього ( а.с. 9-11).

10.08.2018 року представником АТ КБ " ПриватБанк" на ім"я Майорова В.О. та ОСОБА_2 було направлено письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № ZRSWGA00000174 від 22.06.2007 року з якої вбачається, що станом на 08.08.2018 року розмір заборгованості становить 1527145 грн. 92 коп. ( а.с. 14 -16).

Як визначено ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України " Про споживче кредитування" .

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника ( п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України " Про споживче кредитування").

Відповідно до Закону України " ПРо іпотеку" - іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України " Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки .

Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, однак з наданих стороною позивача письмових доказів не зазначено, що позивачка та відповідач ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність, як боржники, перед АТ КБ " Приват Банк".

Враховуючи вище наведенні положення чинного законодавства суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що позивачка та відповідач ОСОБА_3 несуть перед банком солідарну відповідальність за невиконання останнім умов кредитного договору.

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340).

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідачів про захист прав споживачів, встановлення нікчемності умов кредитного договору, визнання припиненим дії кредитного договору, визнання дій неправомірними та зобов"язання здійснити певні дії .

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

При зверненні до суду позивачка як відповідача зазначила - ОСОБА_3 , однак в своїй позовній заяві не пред"явила до нього жодної позовної вимоги та не вказала, які саме її права, свободи чи інтереси він порушив, тому вона звернулася до суду за їх захистом.

Також зі змісту позовної заяви, та з наданих в судовому засіданні представником позивачки - ОСОБА_1 пояснень судом так і не встановлено, які права, свободи та інтереси позивачки, як майнового поручителя за договором іпотеки квартири від 22.06.2007 року, порушив відповідач АТ КБ " ПриватБанк", оскільки предмет позову стосується кредитного договору № RSWGA00000174 від 22.06.2007 року сторонами якого є ОСОБА_3 та АТ КБ "ПриватБанк".

Таким чином суд прийшов до висновку, що позивачка не є стороною кредитного договору № RSWGA00000174 від 22.06.2007 року, відповідачами не були порушені її права, свободи чи законні інтереси, позивачкою обрано не вірний спосіб захисту її прав, тому пред"явлені позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Представником відповідача - АТ КБ " ПриватБанк" в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивачки, однак враховуючи те, що в ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, тому суд не застосовує позовну давність до спірних правовідносин.

Зі змісту позовної вбачається, що при зверненні до суду із зазначеним вище позовом позивачка та її представник, посилаючись на ст. 5 Закону України " Про судові збір" вказали на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України " Про захист прав споживачів", оскільки всі позовні вимоги за позовною заявою стосуються основного споживчого зобов"язання.

Однак суд не погоджується з таким твердженням позивачки та її представника, а погоджується з позицією сторони відповідача - банку, про те, що позивачка не відноситься до осіб на яких поширює свою дію ст. 22 Закону України " Про захист прав споживачів".

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є правовідносини, які склалися при укладенні кредитного договору, в той час як позивачка є відмінною особою від позичальника та є майновим поручителем згідно договору іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України " Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов"язані з порушенням їхніх прав як споживачів.

Таким чином Закон чітко розмежовує, що від оплати судового збору звільняються споживачі - позивачі і лише у поданих ними позовах, що стосуються порушення їхніх прав як споживачів.

Позивачка, як майновий поручитель за змістом договору іпотеки не є споживачем послуг банку з кредитування, а навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі кредиту, тобто споживача. Договір іпотеки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов"язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов"язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії. Отже майновий поручитель не може розглядатися у договорі іпотеки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України " Про захист прав споживачів" ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 755/11648/15-ц ( провадження № 14-336 цс18).

Отже вимоги ОСОБА_2 за своєю природою є цивільно - правовими, тому відповідно до вимог Закону України " Про судовий збір" позивачка при зверненні до суду мала сплатити судовий збір з кожної позовної вимоги по 840,80 грн., а разом 2522,40 грн., нею такі кошти не були сплачені при зверненні до суду, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено - суд покладає їх на позивачку.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81,141, 211, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК", ОСОБА_3 про захист прав споживачів, встановлення нікчемності умов кредитного договору, визнання припиненим дії кредитного договору, визнання дій неправомірними та зобов"язання здійснити певні дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2522 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 29 березня 2021 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко