КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Остащенко Олесею Миколаївною, яка діє на підставі договору, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 13 125,00 дол. США, що еквівалентно 354 114,53 грн., що є Ѕ частини від погашеного ОСОБА_1 боргу за договором позики, що підтверджується розпискою від 08.12.2012;

визнати за ОСОБА_2 обов`язок повернути борг в сумі 875,00 дол. США до 08.12.2022 ОСОБА_3 , за договором позики, що підтверджується розпискою від 08.12.2012.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 18.04.2012 між сторонами було зареєстровано шлюб. Під час перебування в шлюбі 31.07.2013 позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу. Зі слів позивача, вказана квартира була придбана позивачем за позичені ним кошти на підставі розписки, відповідно до якої він позичив на купівлю квартири у свого батька кошти в сумі 28 000,00 дол. США., згідно з розпискою термін повернення грошей 08.12.2022.

З лютого 2017 року сторони припинили шлюб та спільне проживання. Після припинення спільного проживання позивач повернув частину боргу за розпискою.

Під час розгляду цивільної справи № 369/10586/18 в Києво-Святошинському районному суді Київської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було встановлено, що спірна квартира є спільним майном подружжя і поділена між ними в рівних частках. Тому, оскільки кошти позичені ним в інтересах сім`ї - придбання спільного житла, а квартира визнана спільним майном сторін, то і обов`язок поверненню коштів належить не тільки позивачу, а і відповідачу (а.с. 1-3).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено (а.с. 138-142).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що у подружжя на момент придбання квартири, були відсутні спільні кошти, а тому позивач був вимушений укласти розписку від 08.12.2012, яка є доказом укладення договору позики.

Кошти, отримані ОСОБА_1 , було витрачено в інтересах сім`ї, а саме придбання квартири, яка в подальшому була визнана спільним сумісним майном та поділена по Ѕ частині кожному з подружжя, відтак обов`язок виконання зобов`язання за розпискою від 08.12.2012, яка за своєю суттю є договором позики, покладається на подружжя. Враховуючи те, що ОСОБА_1 майже виконав боргове зобов`язання за розпискою від 08.12.2012, тому у нього з`явилося право на стягнення половини грошової суми з ОСОБА_2 в порядку регресу (а.с. 144-147).

06.10.2021 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що згоди на складання ОСОБА_1 такої розписки ОСОБА_2 не давала, апелянтом не доведено до відома відповідача, що отримані гроші за розпискою у розмірі 28 000,00 грн. було позичено у ОСОБА_3 , за зазначені кошти вказана квартира не купувалась, а отже дана розписка складена не в інтересах сім`ї і не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в розумінні статей 61, 65 СК України (а.с. 163-166, 170-173).

27.10.2021 ОСОБА_1 подано пояснення на відзив ОСОБА_2 , в якому вказує, що відповідач зазначає про недійсність всіх розписок, але не надає жодного доказу походження коштів на придбання квартири, частина якої перейшла у власність відповідача (а.с. 178-179).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Остащенко М.О. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2017 у справі № 369/3897/17, що набрало законної сили 14.07.2017, що сторони 18.04.2012 уклали шлюб, який було цим рішенням розірвано.

Позивачем було складено розписку від 08.12.2012, відповідно до якої він позичив у ОСОБА_3 28 000,00 дол. США для купівлі квартири у м. Вишневе до 08.12.2022. Доказів погодження позивачем такої позики з відповідачем суду надано не було.

На підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013, посвідченого ПН Києво-Святошинського РНО Київської області Біккінєєвою І.А. за реєстровим № 2875, на ім`я позивача було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за 209 400,00 грн. Сторони цього правочину погодили, що підписанням цього договору вони засвідчили про проведення остаточних розрахунків та відсутність будь-яких претензій один до одного.

Вказаний договір було укладено зі згоди відповідача, як дружини покупця, викладеної у заяві від 31.07.2013, посвідчений ПН Києво-Святошинського РНО Київської області Біккінєєвою І.А. за реєстровим № 2874.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.02.2020 у справі № 369/10586/18, що набрало законної сили, позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя було задоволено, визнано за сторонами право власності по 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному рішенні суду не було встановлено, що вказана квартира була придбана ОСОБА_1 саме за кошти, позичені ним за розпискою від 08.12.2012.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ім`я відповідача зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розписки ОСОБА_3 від 05.08.2018 позивач повернув частину боргу за розпискою від 08.12.2012 у сумі 26 000,00 дол. США.

Крім цього, відповідно до розписки ОСОБА_3 від 18.01.2020 позивач повернув частину боргу за розпискою від 08.12.2012 у сумі 250,00 дол. США.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Розділ 4 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5 регулює порядок «Посвідчення правочину щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, зокрема подружжя» і передбачає, що при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя, справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Вирішуючи даний спір між сторонами, суд першої інстанції визнав недоведеним факт, що кошти отримані в борг позивачем, витрачені в інтересах сім`ї - на придбання квартири, що поділена між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі № 372/1558/16-ц вказав на правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що наявна в матеріалах справи розписка не дає підстав для висновку, що договір позики укладено в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, оскільки доказів про надання дружиною згоди на укладення договору позики, як і доказів про те, що вона знала про існування такого договору та про придбання спірних будинку й земельної ділянки за одержані в борг за розпискою грошові кошти, не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи № 369/10586/18 за позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, ОСОБА_1 зазначав, що кошти на придбання спірної квартири були ним взяті в борг у свого батька без згоди та відома дружини ОСОБА_2 .

Також, у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.02.2020 у справі № 369/10586/18, судом першої інстанції встановлено, що доводи ОСОБА_1 про погашення позики за власні кошти суд оцінює критично.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2017 стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 12.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Також ОСОБА_1 вказував, що грошові кошти в розмірі 26 000,00 дол. США ним повернуті після розірвання шлюбу - у серпні 2018 року. При цьому ним не надано суду доказів джерела походження цих коштів. Наявні в матеріалах справи довідки про розмір його доходу спростовує його твердження про наявність коштів в такому розмірі. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що після липня 2017 року і по серпень 2018 року ОСОБА_1 отримав дохід в зазначеному розмірі. При цьому такий дохід мав також бути відображений і при нарахуванні аліментів на утримання дитини, сплачені відповідні податки. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження повернення позики в розмірі 26 000,00 дол. США за рахунок особистих коштів (а.с. 15-18).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання заявленої позики зі згоди відповідача, а також те, що отримані грошові кошти за договором позики було використано в інтересах сім`ї, в тому числі і на купівлю нерухомого майна, при цьому, проміжок часу між двома правочинами складає пів року, тому відсутні підстави вважати, що спірний борг є спільним сумісним боргом сторін.

Крім того, судовим рішенням у справі № 369/10586/18 вже було встановлено відсутність фінансової можливості повернення ОСОБА_1 з особистих коштів боргу за розпискою у розмірі 26 000,00 дол. США, а у даній справі позивачем не надано доказів на спростування зазначених висновків, тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про наявність розписки, за якою було отримано кошти у борг, які набули статусу спільного сумісного майна подружжя та розпорядження ними, для придбання квартири, і які ОСОБА_1 було повернуто у серпні 2018 року не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та законність і обґрунтованість постановленої ухвали. При апеляційному розгляді справи порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Остащенко Олесею Миколаївною, яка діє на підставі договору залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська