Справа № 2/593/6/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"04" січня 2021 р.

в складі: головуючого судді: Німко Н.П.

при секретарі: Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нараївської сільської ради Бережанського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Нараївської сільської ради Бережанського району Тернопільської області й просив винести рішення, яким визнати за ним (позивачем), як за спадкоємцем за заповітом право власності на спадкове майно, яке залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у виді цілого житлового будинку із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , присадибної земельної ділянки площею 0.60 га та права постійного користування земельною ділянкою площею 0,46 га, які також знаходяться по АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог у позові зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка за життя проживала й була зареєстрована у с.Нараїв Бережанського району Тернопільської області. За життя мати залишила заповіт, згідно якого вона заповіла позивачу житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 . Однак, нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа про належність спадкодавиці вказаного вище спадкового майна. Як зазначено позивачем, його мати й батько ОСОБА_3 , мали у спільній власності житловий будинок, який входить до складу спадщини і після смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) мати позивача, шляхом постійного проживання і не відмовляючись від спадщини після свого чоловіка, прийняла батькову частину житлового будинку й таким чином набула право власності на цей будинок в цілому. Оскільки за життя мати не зареєструвала за собою право власності на вказаний будинок, то й правовстановлюючого документа на нього мати не мала. Отже, саме через відсутність правовстановлюючого документу на таке спадкове майно на ім`я померлої, позивач змушений звернутись із даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Качмар І.О. у судове засідання по розгляду цієї справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце її розгляду. Представник позивача адвокат Качмар І.О. подав суду письмове клопотання, у якому просить проводити розгляд цієї справи без участі позивача ОСОБА_1 та його уповноваженого представника, позов просить задовольнити. Попередньо, у підготовчому судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, які зазначені у позовній заяві, просили позов задовольнити й винести судове рішення, яким визнати за позивачем ОСОБА_1 , як за спадкоємцем за заповітом право на спадкове майно, яке залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме цілий житловий будинок із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ; присадибну земельну ділянку площею 0.60 га та право постійного користування земельною ділянкою площею 0,46 га, які також знаходяться по АДРЕСА_1 .

Представник відповідача Нараївської сільської ради Бережанського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце його проведення, подав до суду письмову заяву, у якій вказав, що Нараївська сільська рада Бережанського району Тернопільської області визнає позов ОСОБА_1 до Нараївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно і заперечень проти позову не має, просить справу розглядати без участі їх представника.

Суд вважає, що таке фактичне визнання позову стороною відповідача не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому підлягає прийняттю.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи та заяви учасників процесу, вивчивши та дослідивши надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості й достатності у їх логічному взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, виходячи з таких підстав:

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом визначено законодавство, яке поширюється на виниклі правовідносини й встановлено такі факти й обставини:

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності із ст. ст. 1217, 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; спадкування здійснюється за заповітом або за законом, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ) й після його смерті відкрилася спадщина.

Так, згідно договору купівлі-продажу, укладеного в с. Нараїв Бережанського району Тернопільської області 23 січня 1998 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали це договір в тому, що ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на території сільської ради. Цей житловий будинок і господарські будівлі належать ОСОБА_4 , як продавцю на підставі запису по господарської книги №-6 особистого рахунку 476а Нараївської сільської ради. Цей договір 23 січня 1998 року посвідчено Сакало С.М., як секретарем Нараївської сільської ради Бережанського району Тернопільської області, зареєстровано за реєстром №-1.

Отже, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_3 у визначений законом спосіб набув за життя право власності на вказаний об`єкт нерухомості, а тому правомірно володів ним за життя на праві приватної власності.

Щодо заявлених вимог про спадкування земельних ділянок, суд зазначає таке.

Положеннями ч.1 статті 1225 ЦК України (Спадкування права на земельну ділянку), визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно статті 373 ЦК України, ( Земля (земельна ділянка) як об`єкт права власності), право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Положеннями статті 56 Земельного Кодексу України (в редакції від 22 червня 1993 року) визначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

Положеннями пункту 1 розділу X Перехідних Положень Земельного Кодексу України (чинна редакція) визначено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно наданої суду інформації сільського голови села Нараїв Бережанського району Тернопільської області (вих. №-38 від 21 січня 2020 року), за померлим ОСОБА_3 (згідно даних сільської ради) рахувалася земельна ділянка. Як вбачається із доданого до вказаної інформації рішення шістнадцятої сесії Нараївської сільської ради народних депутатів від 29 липня 1993 року, у власність громадянам передано безплатно земельні ділянки, якими вони користуються у площах згідно додатку, зобов`язано землевпорядника видати землевласнику необхідні документи і відбити земельні ділянки в натурі, внести зміни в земельнокадастрову документацію. Згідно додатків до вказаного рішення у виді витягу зі списку, під порядковим номером 50 у списку вказано « ОСОБА_3 (помер), всього земель 1,06, передати у приватну власність 0,60, передати у постійне користування 0,46» Додаток - схема землекористування жителя с.Нараїв Бережанського району Тернопільської області ОСОБА_3 , містить відомості про те, що згідно рішення шістнадцятої сесії Нараївської сільської ради від 29 липня 1993 року, передано у приватну власність ОСОБА_3 0,60 га, в тому числі 0,52 га ріллі, 0,08 га під двором і будівлями ( 0,01) в постійне користування 0,46 га. (вказані вище рішення органу місцевого самоврядування й схема землекористування аналогічного змісту надані суду й стороною позивача).

Отже, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя правомірно набув право власності та право користування на вказані вище земельні ділянки, оскільки таке право виникло у нього в спосіб передбачений законом, а саме на підставі рішення шістнадцятої сесії Нараївської сільської ради народних депутатів Бережанського району Тернопільської області від 29 липня 1993 року.

Не вчинення за свого життя законним набувачем права на згаданий вище житловий будинок із господарськими будівлями та земельні ділянки дій по державній реєстрації такого свого права й не отримання на таке майно правовстановлюючих документів, не позбавляє такого набувача права власності на таке майно.

При цьому судом враховується й позиція сторони відповідача, який не оспорив правомірності набуття за життя спадкодавцем права на згадане вище нерухоме майно й фактично визнавши позов в цілому, не оспорив та визнав всі ті обставини, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги.

Після смерті ОСОБА_3 заяв про прийняття спадщини померлого чи заяв про відмову від такої спадщини не надходило, спадкодавець міг складати заповіти, однак такого заповіту суду не надано й про його зміст не повідомлено (інформація завідувача Бережанською державною нотаріальною конторою від 12 листопада 2019 року та Витяги зі спадкового реєстру).

Як встановлено судом, на час смерті спадкодавця, разом з ним постійно проживала його дружина ОСОБА_2 (згідно записів у Розділі 4 будинкової книги для прописки громадян по АДРЕСА_1 та довідки Нараївської сільської ради Бережанського району Тернопільської області №-1135 від 30 жовтня 2019 року ), із якою він перебував у зареєстрованому шлюбі (згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 06 березня 2000 року, актовий запис №-4, шлюб зареєстрований 17 травня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бережанського району Тернопільської області, прізвище нареченої « ОСОБА_5 », після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 »). Заяви про відмову від спадщини після спадкодавця ОСОБА_2 не подавала.

Отже, ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_3 і у визначений законом спосіб й строк, прийняла спадщину після вказаного спадкодавця, й таким чином набула на неї законне право. Не вчинення за свого життя законним набувачем права на згаданий вище житловий будинок із господарськими будівлями й права власності й права користування вказаними земельними ділянки дій по державній реєстрації таких набутих права й не отримання відповідних правовстановлюючих документів, не позбавляє зазначену особу права на таке майно.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ) й на час смерті разом із нею ніхто не проживав (довідка Нараївської сільської ради Бережанського району Тернопільської області №-1136 від 30 жовтня 2019 року). Згідно інформації завідувача Бережанською державною нотаріальною конторою від 12 листопада 2019 року та Витягів зі спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_2 31 травня 2017 року надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_1 , однак жодних свідоцтв про право на спадщину не видавалося. За життя спадкодавиця склала заповіт, складений 26 листопада 2015 року у с.Нараїв Бережанського району Тернопільської області (зареєстрований за №-111). Згідно цього заповіту, заповідачка ОСОБА_2 розпорядилася, що на випадок її смерті, житловий будинок, господарські будівлі, земельну присадибну ділянку, які знаходяться в АДРЕСА_1 і належать їй на праві приватної власності, вона заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючому в селищі Запитів Кам`янка-Бузького району Львівської області.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 (позивач), 31 травня 2017 року подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_2 , зазначивши, що є спадкоємцем за заповітом вказаної спадкодавиці.

Однак отримав відмову у вчиненні такої нотаріальної дії. Так, згідно постанови Державного нотаріуса Бережанської державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 , зареєстрованому у селі Запитів Кам`янка-Бузького району Львівської області, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав відсутності правовстановлюючого документу на будинок у АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, як зазначено вище, суд прийшов до висновку, що спадкодавиця ОСОБА_2 за життя правомірно набула право власності на цілий житловий будинок із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , присадибної земельної ділянки площею 0.60 га та право постійного користування земельною ділянкою площею 0,46 га, які також знаходяться по АДРЕСА_1 .

Суд попередньо констатував, що не вчинення за свого життя законним набувачем дій по державній реєстрації законно набутих прав (майна) й не отримання з цього приводу відповідних підтверджуючих (правовстановлюючих) документів, не позбавляє такого набувача права на таке майно (права). При цьому судом також враховується й позиція відповідача, який не оспорив правомірності набуття таких прав за життя спадкодавицею й фактично визнавши позов в цілому, не оспорив та визнав всі ті обставини, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У суду не виникло обґрунтованого сумніву, як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

А тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог й необхідність їх задоволення в цілому.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 10, 81, 82, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 282 ЦПК України, ст. ст. 373, 1216, 1217, 1220, 1223, 1225, 1266, 1273, 1276, 1278 ЦК України, ст. 56 Земельного Кодексу України ( в редакції від 22.06.1993 року) пункту 1 розділу X Перехідних Положень Земельного Кодексу України (чинна редакція), суд,-

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем за заповітом право на спадщину, яка відкрилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у виді:

- права власності на цілий житловий будинок із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ;

-права власності на присадибну земельну ділянку площею 0.60 га по АДРЕСА_1 .

-права постійного користування земельною ділянкою площею 0,46 га, по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції Тернопільського апеляційного суду, або через Бережанський районний суд Тернопільської області. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У зв`язку із складністю даної справи, у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України, рішення у справі складено 12 січня 2021 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко