Справа № 467/1149/20
12.02.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.
за участю секретарів судового засідання Старовойтова В.С., Савчук О.І.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Хлібна база №76» Державного агентства резерву України про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування
Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач посилалась на те, що у з 12 червня 2009 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, проте, згідно наказу № 63 к від 22 вересня 2020 року була звільнена із займаної посади за угодою сторін.
Позивач вказала, що у день звільнення відповідач не виплатив їй нараховану заробітну плату у розмірі 8 231, 26 грн., тим самим порушивши приписи ч.1 ст. 116 КЗпП України.
Крім цього, у зв`язку із тим, що відповідач не провів розрахунок по заробітній платі в день звільнення, то згідно ч.1 ст. 117 КЗпП має виплатити середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні.
За таких обставин, позивач, уточнивши позовні вимоги заявою від 04 лютого 2021 року, просила суд стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 8 231, 26 грн. та середній заробіток у розмірі 35 986, 35 за період з 22 вересня 2020 року по день ухвалення рішення у справі.
Процесуальні дії у справі
Спрощене провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви відповідно до ухвали судді цього ж суду від 04 листопада 2020 року.
Цією ж ухвалою від відповідача за клопотанням позивача витребувано докази, які останній до суду не надав.

Позиція учасників справи
Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце була повідомлена належно, причин свого неприбуття не вказувала, однак, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши власну позицію щодо висунутих нею є вимог, які просила задовольнити повністю, а так само вказавши, що проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач свого представник до суду не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на зазначену у позовній заяві адресу, причин свого неприбуття не повідомляв, будь - яких заяв чи то клопотань не направляв.
При цьому, відповідач причин неявки свого представника не вказував, будь яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, до суду не направляв, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно не менш як двічі, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи.
За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази та застосовані норми права
Тож, суд, вирішуючи справу на підставі наявних у ній доказів, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - із точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, ураховуючи визнання відповідачем позову, виходив із такого.
Зокрема, суд установив, згідно наказу № 63-к від 11 червня 2009 року позивач була переведена в ДП «Хлібна база №76» згідно п.5 ст. 36 КЗпП.
12 червня 2009 року позивач прийнята на посаду інженера з охорони праці на підставі наказу №3-к від 12 червня 2009 року.
22 вересня 2020 року позивач була звільнена із займаної посади за угодою сторін відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП згідно наказу №63-к від 22 вересня 2020 року.
Згідно розрахункового листка, виданого за підписом головного бухгалтера ДП «Хдібна база №76», 01 жовтня 2020 року позивачу було виплачено заробітну плату за серпень місяць 2020 року у розмірі 9 860,06 грн., у той час, як борг підприємства на кінець місяця склав 8 231,26 грн.
За довідкою ДП «Хлібна база №76» №335 від 19 жовтня 2020 року дохід позивача за період з 15 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року склав 11 995,34 грн., середньоденна заробітна плата складає 386,95 грн.
Отже, між сторонами склались правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В контексті вказаних правовідносин судом застосовано наступні правові норми.
Частиною 3 статті 46 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
В силу приписів ст.1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Положеннями ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Та оскільки судом встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не проведено розрахунку по заробітній платі, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо здійснення розрахунку та виплати позивачу нарахованої заробітної плати в день звільнення та допустив затримку такого розрахунку, що є підставою для стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки.
При визначені середньої заробітної плати суд керується пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), який визначає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так, середньоденна заробітна плата позивача за два місяці, що передують звільненню, становить 386,95 грн. ( а.с.32).
Та ураховуючи кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку, тобто, за період з 22 вересня 2020 року по 12 лютого 2021 року, як то, з дня звільнення і по день ухвалення судового рішення, - 99, то розмір середнього заробітку за час затримки становитиме : 386,95 грн. х 99 робочих днів = 38 308,05 грн.
Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові від 21 січня 2015 року №6-195цс14 Верховного Суду України.
Як наслідок, суд робить висновок, що права позивача є порушеними відповідачем через несвоєчасний розрахунок із нею при звільненні, а тому вони підлягають судовому захисту у спосіб, що запропонований позивачем, як то, шляхом стягнення із відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 8 231,26 грн. та середнього заробітку за весь час розрахунку при звільненні у сумі 38 308, 05 грн.
Із середнього заробітку, при цьому, належить відрахувати суму податків та збрів, що відраховувались із заробітної плати позивача, за весь період розрахунку.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то згідно правилам ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави за нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 908,00 грн. та на користь позивача - за вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 908,00 грн.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Хлібна база №76» Державного агентства резерву України про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити повністю.
Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца