Справа №463/1628/21
Провадження №2-н/463/358/21
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

30 березня 2021 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості за фактично надані послуги з центрального опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання

встановив:

Заявник ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу з вимогою стягнення з боржників заборгованості за фактично надані послуги з центрального опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води в розмірі 6188,42 грн., інфляційних втрат в розмірі 1132,30 грн. та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 578,76 грн., а всього в розмірі 7899,48 грн.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина третя статті 19 ЦПК України).

Згідно пункту 3 частини першої статі 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, можливість пред`явлення вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних нерозривно пов`язане із вимогою про стягнення самої заборгованості, на яку власне і нараховуються інфляційні втрати та три відсотки річних.

У справі яка розглядається сума боргу за надані послуги становить 6188,42 грн., однак згідно поданого стягувачем розрахунку інфляційні втрати та три відсотки річних розраховуються із набагато більшої суми боргу, яка не є предметом стягнення за цією заявою.

В силу вимог пункту 7 частини першої статті 168 ЦПК України, суддя не буде розглядати вказану заяву по суті та самостійно розраховувати суму інфляційних втрат і трьох відсотків річних, а відтак, у видачі судового наказу слід відмовити на підставі пункту 3 частини першої статті 165 ЦПК України, оскільки вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків, розрахована із суми заборгованості, яка не є предметом стягнення. Отже, така вимога не відповідає п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

При цьому, в силу вимог частини третьої статті 165 ЦПК України суддя розглянув можливість видачі судового наказу в частині вимог про стягнення лише самої заборгованості та не знайшов підстав для застосування цієї норми, оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних взаємопов`язані із вимогою про стягнення боргу, на основі якого вони і розраховуються. Окремий розгляд таких вимог в наказному провадженні неможливий.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 166 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості за фактично надані послуги з центрального опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Леньо С. І.