Справа № 199/1948/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Мажарі К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 05 липня 2019 року між сторонами було укладено договір б/н, який містить в собі і положення кредитного договору, у вигляді Анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умов і Правил надання банківських послуг, Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зобов`язавшись сплатити проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит у встановлений договором строк, а також сплатити інші обов`язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 15 лютого 2021 року утворилась кредитна заборгованості в загальному розмірі 106827,84 гривень, з яких 96134,96 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 10692,88 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача означену заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати. (Т.1 а.с.1-5)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (Т.1 а.с.221)

30 квітня 2021 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що відповідач відповідно Анкети-Заяви надала згоду на про відкриття банківського рахунку без встановлення кредитного ліміту, докази підписання такої Анкети-Заяви саме відповідачем відсутні, не містять підпису відповідача Умови та правила надання банківських послуг, відсутні докази видачі відповідачу кредитної картки, її виду та строку дії. (Т.2 а.с.9-12)

Також 30 квітня 2021 року відповідачем через свого представника подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій відповідач просила визнати кредитний договір, на підставі якого позивач пред`явив вимоги про стягнення кредитної заборгованості, недійсним. Зустрічний позов мотивовано тим, що умови спірного кредитного договору є несправедливими в цілому, протирічать засадам добросовісності, моральним засадам суспільства, що є слідством дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення стану позичальника. Зокрема ОСОБА_1 вказує на неповідомлення їй кредитодавцем перед укладенням спірного кредитного договору інформації про умови кредитування, будучи обізнаною із якими, позичальник не уклала б такий кредитний договір. (Т.2 а.с.14-18)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року вищевказану зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду із первісним позовом, вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання. (Т.2 а.с.22-23)

07 червня 2021 року представником первісного позивача подано відповідь на відзив на первісний позов, в якому представник просив задовольнити первісний позов в повному обсязі. Відповідь на відзив мотивована посиланням на укладення між сторонами кредитного договору у передбаченій законом формі та змісту, подання доказів цього разом із позовом, підписання Анкети-Заяви позичальником на планшеті, що відповідно до чинного законодавства є належним способом підписання, і такий підпис вважається цифровим власноручним підписом. Також представник послався на подання доказу використання позичальником кредитних коштів, яким є виписка по особовому рахунку позичальника, вказав на правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості. (Т.2 а.с.3237)

Також 07 червня 2021 року представником АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник зустрічного відповідача просив відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов. Відзив мотивовано посиланням на належність форми та змісту спірного кредитного договору, відповідність його вимогам законодавства, ознайомлення позичальника із умовами кредитування, активне використання кредитних коштів позичальником та відсутність з її боку заперечень протягом часу дії договору проти його умов, відсутність ініціювання його розірвання тощо. (Т.2 а.с.42-47)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року задоволено клопотанням представника відповідача за первісним позовом та витребувано у позивача за первісним позовом оригінали доданих до позову в копіям Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05 липня 2019 року та паспорту споживчого кредиту, підписаних відповідачем. (Т.2 а.с.108, 111)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. (Т.2 а.с.193)

В судове засідання представники сторін та відповідач ОСОБА_1 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представників сторін надійшли письмова заява і клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача за первісним позовом просив задовольнити первісні позовні вимоги в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних відмовити. Представник позивача за зустрічним позовом просив задовольнити зустрічні позовні вимоги та відмовити у задоволенні первісних.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, їх представників, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2019 року між позивачем за первісним позовом, як кредитодавцем, та відповідачем за первісним позовом, як позичальником, було укладено договір б/н про надання банківських послуг, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 99500 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 із терміном дії до жовтня 2022 року. Викладені обставини підтверджуються довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки з огляду на зміст виписки про рух коштів на рахунку позичальника, довідкою про видану кредитну картку, копією додаткової угоди від 17 червня 2020 року, якою сторони домовились про встановлення періоду, протягом якого погашення кредиту не здійснюється, а також сам факт встановлення кредитного ліміту і використання кредитних коштів не заперечувався стороною відповідача за первісним позовом в ході розгляду справи. (Т.1 а.с.11-14, Т.2 а.с.55-96, 131-178)

Як слідує з виписки по картковому рахунку відповідача за первісним позовом за зазначеною вище кредитною карткою за період з 05 липня 2019 року по 01 травня 2021 року, ОСОБА_1 , як позичальник, отримала від первісного позивача обумовлені укладеним між сторонами договором б/н про надання банківських послуг кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту та користувалась ними протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. (Т.2 а.с.55-96, 131-172)

Згідно з наданим позивачем за первісним позовом розрахунком, заборгованість відповідача за первісним позовом за договором б/н про надання банківських послуг від 05 липня 2019 року станом на 15 лютого 2021 року нарахована позивачем в загальному розмірі 106827,84 гривень, з яких 96134,96 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 10692,88 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом. При цьому, відповідно до змісту такого розрахунку позивачем обліковується загальний розмір витрачених позичальником кредитних коштів на суму 1461262,48 гривень (тіло кредиту). При цьому до такого тіла кредиту позивачем зараховано (погашено за рахунок тіла, тим самим його збільшено) частину нарахованих відповідачу процентів за користування кредитом в загальному розмірі 16830,22 гривень. В свою чергу, відповідно того ж розрахунку заборгованості позичальником погашено кредитну заборгованість на загальну суму 1397267,31 гривень. Таким чином, з викладеного слідує, що дійсна сума боргу відповідача за тілом кредиту становить 47164,95 гривень (1461262,48 - 16830,22 - 1397267,31). (Т.1 а.с.6-10)

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.6, 627, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Положеннями ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст.ст.202, 207, 626 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо первісних позовних вимог позивача за договором б/н про надання банківських послуг від 05 липня 2019 року, який має змішаний характер та містить елементи кредитного договору, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення первісного позову, керуючись нижчевикладеним.

Так, в обґрунтування заявлених первісних позовних вимог позивач посилається та надає суду в якості доказів копію Паспорту споживчого кредиту, а також копії непідписаних відповідачем Витягів із Тарифів обслуговування кредитних карт та із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Однак, згаданий вище Паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом в якості належного доказу умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема погодженої між сторонами ціни договору у вигляді розміру процентів, які зобов`язався сплатити позичальник за користування отриманим кредитом. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що у відповідності до норм Закону України «Про споживче кредитування» (ст.9), Закону України «Про захист прав споживачів» (ст.ст.11, 15) вказаний документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Більш того, в тексті самого паспорту споживчого кредиту вказується, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, а отже останній не є репрезентативним та не може підмінювати собою зміст умов кредитного договору, фактично укладеного між сторонами.

Суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05 липня 2019 року з огляду на норми ст.95 ч.6, ст.100 ч.5 ЦПК України, оскільки первісним позивачем не був наданий оригінал такого доказу, який витребувався ухвалою суду, а первісний відповідач ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу.

Крім того, за змістом наведених судом вище норм цивільного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і саме ці умови і правила, а також тарифи мав на увазі позичальник, укладаючи із банком кредитний договір. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.ст.625, 1048, 1049, 1050, 1056-1 ЦК України в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У жодному із наданих позивачем і підписаних відповідачем доказів, які утворюють зміст кредитного договору, процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена, так само як можливість погашення заборгованості за процентами за рахунок наданого тіла кредиту. Натомість позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг відповідач, а також частина зарахованих до тіла процентів за користування кредитом), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, укладаючи із банком кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Більш того, Витяг із Тарифів містить одночасно тарифи за обслуговування різних кредитних карток, і з його змісту, в тому числі в контексті інших наявних у матеріалах справи доказів, неможливо достеменно встановити, яку саме кредитну картку отримав відповідач, а отже які саме з наведених у витягу тарифів обслуговування кредитних карток підлягають застосування до спірних правовідносин сторін.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Зокрема, не може спростувати дану обставину і огляд веб-сайту, на якому розміщені зазначені Тарифи та Умови.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до правовідносин сторін правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Разом з тим, відповідно до ст.81 ч.6 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у підписаних позичальником документах, які складають зміст кредитного договору.

Отже із всього вищевикладеного слідує, що в суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а отже і відсутні підстави для задоволення позову в частині заявлених вимог про стягнення кредитної заборгованості за процентами за користування кредитом.

Наведені вище висновки суду щодо оцінки змісту та умов укладеного між сторонами по справі договору б/н про надання банківських послуг від 05 липня 2019 року, який має змішаний характер та містить елементи кредитного договору, зокрема в частині оцінки в якості доказів наданих стороною позивача Витягів із Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17.

Крім того, наведені вище висновки суду, які ґрунтуються на практиці Верховного Суду, яка у відповідності до ст.263 ч.4 ЦПК України є обов`язковою для врахування при розгляді по суті даної цивільної справи, в свою чергу свідчать про недоведеність правомірності нарахування, тобто про безпідставність нарахування позивачем відповідачу процентів за користування кредитом і упродовж всього строку існування між сторонами кредитних правовідносин за договором від 05 липня 2019 року. Оскільки ж частина нарахованих позивачем відповідачу процентів була погашена за рахунок збільшення тіла кредиту, тобто без фактичного отримання такого тіла кредиту відповідачем, а сума погашених таким чином процентів становить 16830,22 гривень згідно даних розрахунку самого первісного позивача, суд приходить до висновку, що заявлена первісним позивачем до стягнення означена сума, як частина тіла кредиту, є нічим іншим як нарахованими і погашеними за рахунок тіла кредиту процентами за його користування, правомірність нарахування яких, як встановлено судом вище, не підтверджена матеріалами справи, а відтак позов в частині вимог про стягнення тіла кредиту в означеній частині також є необґрунтованим, недоведеним, а тому задоволенню не підлягає.

В той же час, аналізуючи встановлені на підставі наявних у справі доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог первісного позивача в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором б/н про надання банківських послуг від 05 липня 2019 року, який має змішаний характер та містить елементи кредитного договору, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору, за умовами якого первісний відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту, розмір якого становив 99500 гривень на платіжну картку, користувалась ним, однак не повернула в порядку ст.530 ч.2 ЦК України, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується довідками про видачу кредитної картки та зміну ліміту кредитування з урахуванням на виписку по картковому рахунку відповідача, визнанням відповідачем факту отримання такої картки та користування кредитними коштами, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в частині стягнення тіла кредиту у розрахованому судом вище розмірі - в сумі 47164,95 гривень (1461262,48 гривень загальний розмір використаного тіла кредиту - 16830,22 гривень погашених за рахунок тіла кредиту процентів за користування ним, неправомірно нарахованих, - 1397267,31 гривень, які були внесені відповідачем в якості погашення кредитної заборгованості).

Правомірність висновків суду щодо отримання первісним відповідачем кредитних коштів, користування ними, а відтак і наявність підстав для їх стягнення у випадку неповернення кредитору підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року по справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість лише часткового задоволення первісного позову у вигляді стягнення підтвердженої доказами суми заборгованості за тілом кредиту.

З викладених вище підстав та мотивувань суд критично оцінює та не приймає до уваги твердження сторони позивача про можливість задоволення позову в повному обсязі, а також твердження сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позову повністю чи частково.

Крім того, приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору від 05 липня 2019 року, виконання кредитодавцем своїх вимог за ним в повному обсязі, отримання позичальником кредитних коштів, користування ними тривалий час за відсутності заперечень щодо змісту та форми кредитного договору та подання зустрічного позову лише після реалізації банком свого права на стягнення існуючої кредитної заборгованості в судовому порядку, суд приходить до висновку, що факт подання зустрічного позову, його зміст та обґрунтування є нічим іншим як обраним стороною позичальника способом свого захисту, спрямованим на уникнення матеріальної відповідальності позичальника за невиконання взятих на себе договірних зобов`язань із повернення отриманого кредиту. За таких обставин зустрічний позов, враховуючи його необґрунтованість та недоведеність, задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 1002,21 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.6, 11, 15, 16, 202, 207, 525, 526, 530, 610-612, 625-629, 633, 634, 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.11, 15 Закону України «Паро захист прав споживачів», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (; адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д) заборгованість за договором б/н про надання банківських послуг від 05 липня 2019 року станом на 15 лютого 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 47164,95 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (; адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д) судовий збір в розмірі 1002,21 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 29 листопада 2021 року.

Суддя А.М. Авраменко