Провадження №2/523/1174/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Кругліков О. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 3% річних у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача три проценти річних за період з 30.07.2017 по 26.06.2020 роки в розмірі 1718 доларів 60 центів США. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від по справі №523/246/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу в розмірі 19688,33 доларів США в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на день здійснення платежу, з них: 10000,00 - сума позики; 1380,00 доларів США - проценти за договором; 4648,33 доларів США - проценти на рівні облікової ставки НБУ; 3660,00 доларів США - пеня, не виконано, що стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення трьох процентів річних.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 11,12).

Відповідачу направлялись повістки за відомою адресою реєстрації, останню з котрих відповідач отримав, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 22). Причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталався.

Представник позивача надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 18).

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

12.06.2014р. між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 10000,00 доларів США із сплатою відсотків у розмірі 0,15% за кожен день користування та кінцевим терміном повернення до 12 вересня 2014р. У зв`язку з тим, що відповідач не повертає отримані кошти, позивач просив суд стягнути з відповідача 10000,00 доларів США боргу, 13695,00 доларів США відсотків за період з липня 2014 року по 2016 рік, 9130,00 доларів США пені, всього 32825,00 доларів США.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 липня 2017 року по справі №523/246/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу в розмірі 19688,33 доларів США в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на день здійснення платежу, з них: 10000,00 - сума позики; 1380,00 доларів США - проценти за договором; 4648,33 доларів США - проценти на рівні облікової ставки НБУ; 3660,00 доларів США - пеня.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно зі ст. 625 ЦК Україна, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори, а й інші правочини, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти, а також рішення суду.

За змістом ст. 524 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу.

Беручи до уваги факт виникнення у відповідча зобов`язань вже на підставі рішення суду, вбачається, що на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що тири процента річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 19 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Добровільно виконувати рішення суду боржники відмовилися, отже, у кредитора виникло право стягувати заборгованість за весь час невиконання рішення суду про стягнення боргу шляхом подання нового позову, адже на підставі чинного судового рішення від 27.11.2014 р., між позивачем та відповідачами виникло грошове зобов`язання, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої етапі 625 ЦК України.

Саме цією нормою, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, забезпечені права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах, на підставі чинного судового рішення.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України, розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у справі № 910/1238/17 від 23.05.2018 та по справі № 459/3560/15-ц від 16.05.2018 року.

Верховний Суд у Постанові від 8 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) погодився з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому, право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості у вигляді трьох процентів річних позивачем визначені правильно та підлягає стягненню з відповідача за період з 30.07.2017 по 26.06.2020 роки у розмірі 1718 доларів 60 центів США.

Відповідно до ч.1 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Частиною 2 вказаної статті також передбачено - якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною 3 статті 533 ЦК України - використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, стягнення необхідно проводити з урахуванням курсу НБУ станом на час проведення розрахунку.

Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору (інвалід 2 групи) то в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840 грн. 80 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131, 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 13, 15, 16, 509, 510,524-526, 530, 532-534, 536, 543, 553-555, 545-551, 572, 610-612, 615, 621- 625, 626, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 3% річних у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 3% річних у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 1718 доларів 60 центів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 березня 2021 року.

Суддя