МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ____ _
Пр. №2/521/1141/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Ткач А.О.,
за участю відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
встановив:
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона з 2003 року по 2005 рік проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, оскільки з 2007 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Зазначала, що судовим наказом, виданим Малиновським районним судом м. Одеси від 16 серпня 2018 року, з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнути аліменти в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.
Даний судовий наказ знаходиться на примусовому виконанні у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ВП №56775082.
Стверджувала, що відповідач про дитину не піклується, не цікавиться станом її здоров`я, успіхами, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання нею освіти.
Оскільки відповідач не бере участі у відповідних витратах, тому оплату за навчання здійснює вона, позивачка у справі.
Позивачка та її представник, діюча за ордером від 08 грудня 2020 року, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог, просили суд їх задовольнити та справу розглянути за їх відсутності (а.с. 34, 48, 66, 67-68).
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, стверджував, що матеріальну допомогу на утримання доньки він надає особисто їй.
Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 28-29).
Ухвалою суду від 21 січня 2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 53-54).
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна із сторін повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).
З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом, виданим Малиновським районним судом м. Одеси від 16 серпня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнути аліменти в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно (а.с. 21).
Судом встановлено, що на виконанні у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 16 серпня 2018 року, ВП №56775082.
Встановлено, що ОСОБА_3 є студенткою 1го курсу денної форми навчання Фахового коледжу Міжнародного гуманітарного університету, контрактної форми навчання зі спеціальності «Дизайн», стипендії не отримує, що підтверджується довідкою №217-20 від 11 серпня 2020 року (а.с. 9).
Відповідно до договору про надання освітніх послуг №022-019-1к від 31 липня 2020 року, послуги за навчання платні (а.с. 17-20).
За твердженням позивачки, зазначена заборгованість виникла з вини відповідача, оскільки останній свідомо припинив добросовісно виконувати свої зобов`язання щодо утримання доньки та перестав платити аліменти на її утримання.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України (в редакції до 07 липня 2017 року) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Згідно абзацу першого частини першої статті 196 СК України (в редакції із 07 липня 2017 року) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Отже, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Таким чином, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця.
Квітень 2018: нарахована сума аліментів 2003,32 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 29 дн. = 580,96 грн. - сума неустойки (пені);
Травень-червень 2018 року: нарахована сума аліментів 2072,50 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 61 дн. = 1264,23 грн. - сума неустойки (пені);
Липень-вересень 2018 року: нарахована сума аліментів 2100,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 92 дн. = 1932,00 грн. - сума неустойки (пені);
Жовтень-грудень 2018 року: нарахована сума аліментів 2209,50 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 92 дн. = 2032,74 грн. - сума неустойки (пені);
Січень-березень 2019 року: нарахована сума аліментів 2185,50 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 90 дн. = 1966,95 грн.- сума неустойки (пені);
Квітень-червень 2019 року: нарахована сума аліментів 2373,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 92 дн. = 2183,16 грн. - сума неустойки (пені);
Липень-вересень 2019 року: нарахована сума аліментів 2398,50 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 92 дн. = 2206,62 грн. - сума неустойки (пені);
Жовтень-грудень 2019 року: нарахована сума аліментів 2580,75 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 92 дн. =2374,29 грн. - сума неустойки (пені);
Січень-вересень 2020 року: нарахована сума аліментів 2505,00 грн. сплачена сума аліментів 0 грн. х пеня (1%) х 275 дн. = 6888,75 грн. - сума неустойки (пені);
Однак, у наданому розрахунку позивачкою було допущено арифметичну помилку, при цьому суд не може вийти за межі позовних вимог, оскільки розглядає по суті та вирішує лише заявлені позивачем вимоги.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини четвертої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закону №1404-VIII).
У частині третій та дев`ятій статті 74 Закону №606-XIV та частині третій та восьмі статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідач в судовому засіданні не оскаржував розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, і не заперечував той факт, що офіційно аліменти на утримання доньки не платив.
Твердження відповідача щодо надання особисто дитині матеріальної допомоги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки ні якими доказами не підтверджені.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.
Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 195, 196 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 29 травня 1996 року Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмір 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено 02 квітня 2021 року.

Суддя: О.М. Сегеда