Провадження №2/748/173/21
Єдиний унікальний № 748/2996/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2021 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді: Меженнікової С.П.,

при секретарі: Красній О.А.,

за участю представника позивача - адвоката Мошко М.М., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з ОСОБА_1 за борговими розписками від 05.09.2019 та від 06.04.2020 грошові кошти в сумі 22 681 грн 72 коп., з яких: 20 000 грн 00 коп. - основний борг, 302 грн 00 грн - три відсотки річних, 1705 грн 20 коп.- пені за несвоєчасне виконання зобов"язань із повернення коштів, 270 грн 00 коп. - інфляційні втрати, 404 грн 52 коп. - відсотки. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами існують договірні відносини з повернення позики, отриманої відповідачем від позивача, але не повернутої, про що свідчить наявність у позикодавця оригіналів розписок.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 01 березня 2021 року.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 01 квітня 2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, її інтереси на підставі доручення про надання правової допомоги від 05.10.2020 та довіреності від 05.10.2020 представляє адвокат Мошко М.М. ( а.с.35-36).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мошко М.М. позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на розрахунок, доданий до позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позов визнала частково на суму 10000,00 грн по розписці від 05.09.2019. В іншій частині позов не визнала та просила відмовити. Пояснила, що у позивача 05.09.2019 позичила 10000,00 грн, які повинна була повернути до 05.12.2019 з відсотками в сумі 16250,00 грн, про що нею було написано розписку. Але станом на 05.12.2019 вона повернула лише 4000,00 грн. На день написання нею розписки від 06.04.2020, нею було повернуто за позикою від 05.09.20219 - 11 000,00 грн. Тому вона заперечує проти стягнення з неї коштів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, пені та відсотків. Доказів на підтвердження повернення позивачу коштів по розписці від 05.09.2019 у неї не має. Стверджує, що кошти 06.04.2020 у позивача взагалі не позичала, написала в цей день розписку тому що не повністю розрахувалася по розписці від 05.09.2019.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_2 кошти в сумі 10 000,00 грн та зобов"язалася повернути до 05 грудня 2019 року 16250 грн, про що написала відповідну розписку. (а.с.39)

Також, 06 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_2 кошти в сумі 10 000,00 грн, про що написала відповідну розписку. (а.с.40)

Факт написання вказаних розписок відповідачем в судовому засіданні не заперечувався.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зміст власноручно написаних ОСОБА_1 розписок про отримання грошових коштів в борг свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність зобов`язання їх повернення.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки у розписці від 06.04.2020 строк повернення позики не встановлений, позивач 02 листопада 2020 року направила ОСОБА_1 письмову вимогу про повернення боргу протягом 30 днів з дня пред`явлення вимоги (а.с.37-38). Факт отримання даної вимоги відповідачем в судовому засіданні не заперечувався.

На відміну від даного договору, у розписці від 05.09.2019 встановлено строк повернення позики до 05.12.2019.

Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Станом на дату розгляду справи оригінали договорів позики перебувають у ОСОБА_2 , що за правилом ст. 545 ЦК України та умовами договорів позики також свідчить про невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання по поверненню позики.

Суд долучив до матеріалів справи оригінали розписок від 05.09.2019 та від 06.04.2020 ( а.с.39-40), які надала представник позивача.

Доказів про погашення відповідачем ОСОБА_1 усієї суми чи частини позики за розписками або прощення їй цього боргу суду не подано.

Встановивши такі обставини, оскільки оригінали боргових розписок перебувають у позивача і доказів повернення боргу чи його частини відповідач не надала, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 про повернення боргу за договорами позики від 05.09.2019 та від 06.04.2020 на загальну суму 20 000,00 грн, підлягають задоволенню.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення суми боргу просила також на підставі статті 1048 ЦК України стягнути за борговою розпискою від 05.09.2019 проценти за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі № 6-36цс14, у якій зазначено, що у ч. 1 ст. 1048 ЦК України установлено презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Згідно договору позики від 05.09.2019 ОСОБА_1 взяла в борг 10000,00 грн, зобов"язавшись до 05.12.2019 повернути 16250,00 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що у даній розписці вона зобов"язувалася повернути до 05.12.2019 позику в сумі 10000,00 грн з процентами, а саме - 16250,00 грн.

Таким чином, в даному випадку у договорі позики від 05 вересня 2019 року сторони погодили розмір процентів за користування грошовими коштами по договору від 05.09.2019, а тому відсутні підстави, передбачені статті 1048 ЦК України, для стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Наявність умов договору від 05.09.2019 про неустойку суду не доведена.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, в даному випадку стягненню з боржника підлягає лише індекс інфляції за час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, що передбачено законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на а.с.18, суд погоджується із розрахунком позивача трьох процентів річних від простроченої суми за період з 06.12.2019 по 07.12.2020, що становить 302 грн 00 коп. Однак не погоджується із розрахунком суми інфляційних втрат за період вказаний у розрахунку позивача - грудень 2019 - жовтень 2020.

Вирішуючи питання про суму інфляційних втрат, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд наводить свій розрахунок.

Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
грудень місяць 201999.8
січень місяць 2020100.2
лютий місяць 202099.7
березень місяць 2020100.8
квітень місяць 2020100.8
травень місяць 2020100.3
червень місяць 2020100.2
липень місяць 202099.4
серпень місяць 202099.8
вересень місяць 2020100.5
жовтень місяць 2020101.0

Результати розрахунку

Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн.
грудень 2019 - жовтень 202010000.0010251.50251.50

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконувався шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Отже стягненню з ОСОБА_1 підлягають 10 000, 00 грн ( основного боргу по договору від 05.09.2019 ) + 251,50 грн (інфляційні втрати по договору від 05.09.2019 ) + 302,00 грн (3% річних по договору від 05.09.2019) + 10 000,00 грн (основного боргу по договору від 06.04.2020) = 20553 грн 50 коп.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено вимоги позивача на 90.62% (20553,50 х 100 : 22681,72), з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1523 грн 86 коп. [1681,60 х 90.62%] .

Керуючись ст.ст. 15,16, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13,77,81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 20553 грн (двадцять тисяч п"ятсот п"ятдесят три) грн 50 коп., з яких:

- 10 000 грн - за позикою від 05.09.2019 року;

- 10 000 грн - за позикою від 06.04.2019 року;

- 251,50 грн - інфляційні втрати за позикою від 05.09.2019 за період грудень 2019-жовтень 2020);

- 302,00 грн - 3% річних за позикою від 05.09.2019 за період з 06.12.2019 по 07.12.2020.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1523 грн 86 коп. судового збору

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту рішення 02.04.2021 року.

Суддя: С.П. Меженнікова