Справа № 465/8227/20
УХВАЛА

22 лютого 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача в її користь заборгованість за договором позики в сумі 377415 євро 14 євроцентрів, судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 100000,00 грн., а також сплачений нею судовий збір в розмірі 10510,00 грн.

Ухвалою суду від 22.02.2021 суддею прийнято позовну заяву до свого провадження та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

З метою забезпечення позову представник позивачки подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт:

- на майно ОСОБА_2 , яке складається з частки на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 ;

- грошові кошти, що знаходяться в ОСОБА_2 та третіх осіб, в тому числі на розрахункових рахунках в установах банків, на суму еквівалентну 377415,00 євро 14 євроцентрів;

- на майно ОСОБА_3 , яке складається з частки на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 ;

- на корпоративні права, а саме частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Украдеревконтакт», , в сумі 2500000 грн. та заборонити ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти дії щодо зміни та припинення корпоративних прав у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Украдеревконтакт», до вирішення спору по суті та набрання рішення законної сили.

В заяві про забезпечення позову представник позивачки покликається на те, що 28.12.2018 ОСОБА_2 отримав від позивачки грошові кошти в сумі 350000,00 євро, що на дату отримання коштів було еквівалентно 10932425,00 грн, про що стверджується заявою, яка засвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Романко Л.І. у реєстрі за №425, а також розпискою від 28.12.2018, складеною відповідачем власноручно з визначенням дати повернення коштів 18.02.2019. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, борг за договором позики позивачці не повернув, а тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 377415 євро 14 євроцентрів, судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 100000,00 грн., а також сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 10510,00 грн.

За цих обставин у позивачки є обґрунтовані побоювання з приводу неможливості виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором позики, навіть у випадку задоволення судом позовних вимог у повному обсязі. На думку представника позивачки, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належать квартира АДРЕСА_1 .

Вказана обставина стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_3 як співзасновник володіє часткою статутному капіталі ТОВ «Украдеревконтакт», , де розмір її внеску в статутний капітал товариства становить 2500000 грн., що становить Ѕ ідеальну частку.

Вказана обставина стверджується витягами з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

З оглянутих судом доказів, що знаходяться в матеріалах справи, суд вбачає про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки боргу за договором позики.

При цьому, у відповідності до положень ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Проаналізувавши заяву про забезпечення позову, беручи до уваги те, що між сторонами існує спір з приводу стягнення коштів в сумі 377415 євро 14 євроцентрів, судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом в сумі 100000,00 грн., а також сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 10510,00 грн.,виходячи із засад розумності, з урахуванням співмірності заходів забезпечення та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін та зважаючи на наявність загрози утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд вважає, що заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід задовольнити частково, шляхом накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та належить на права спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_3 не є стороною по справі, оскільки заяву про залучення співвідповідача ОСОБА_3 , представником позивачки подано до суду вже після подання до суду даної позовної заяви, однак така заява про залучення співвідповідача в підготовчому судовому засіданні судом не розглядалася, за наслідками її розгляду відповідна ухвала судом не приймалася, а тому накладення арешту на майно вказаної особи є передчасним.

На підставі наведеного, керуючись ст. 149-154, 261, 352-354 ЦПК України,

постановив:

Заяву представника позивачки про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 12224623 та належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

В решті заявлених вимог відмовити.

Визначити стягувачем за ухвалою фізичну особу: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Визначити боржником за ухвалою фізичну особу: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома, а також у Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для негайного виконання.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Строк пред`явлення до виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» три роки.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, відповідно до ст.158 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Палюх Н.М.