Справа № 234/4623/20
Провадження № 2/234/894/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Ткачової С.М., за участю секретаря Аксеніної В.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Чухлєбова С.О., розглянувши цивільну справу

№234/4623/20, номер провадження №2/234/894/21

за позовом ОСОБА_2

до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод»

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягненнясереднього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

Учасники справи:

представники позивача: ОСОБА_3 ( ордер АН №1010550 від16.03.2020, свідоцтво №589 від13.04.2005), ОСОБА_1 (доручення № 2020-0898873 від 27.01.2021р., довіреність №36 від 27.01.2021, свідоцтво № 2518 видано 30.03.2007р.)

відповідач: представники ОСОБА_4 (довіреність б/н від 30.09.2020), Червона А.В. (ордер ДН № 026108 від 22.05.2020, свідоцтво ДН № 5000).

1. Стислий виклад обставин справи:

17.03.2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача з вимогою про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що в період з 22.09.1986 року до 18.02.2020 року він працював в ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод», остання займана посада: інженер-технолог в відділі головного технолога. Згідно наказу №29 від 18.02.2020рокуйого було звільнено з підприємства у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Із зазначеним наказом не погоджується, оскільки, він є незаконним, а звільнення безпідставним, оскільки, відповідач не запропонував позивачу жодної вакантної посади, пославшись на те, що у відповідача відсутні вакансії інженера-технолога, при цьому інформації щодо наявності інших посад (роботи) ніпозивачу, ні на запит його адвоката не надав, не врахував його переважного права на залишення на роботі, оскільки ОСОБА_2 має найвищу кваліфікацію, великий стаж роботи на підприємстві, до тогож є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧернобильскійAEC 1 категорії, інвалідом війни Згрупи, що згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №756 дає йому переважне право на залишення на роботі.Крім того, при звільненні з позивачем не було проведено повний розрахунок, заробітну плату він отримував після звернення на картковий рахунок. Просить визнати незаконним та скасувати наказ №29 від 18.02.2020р. про звільнення, його ОСОБА_2 , з посади інженера - технолога 3 категорії ПрАТ «СКМЗ»; поновити його на посаді інженера -технолога 3 категорії ПрАТ «СКМЗ», стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на його користь відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн.

У встановлений судом строк представником відповідача поданий відзив на позовну заяву від 13.04.2020, згідно якого зазначає, що відповідно до наказу № 427 від 13.12.2019 року «Про оптимізацію штатної чисельності працівників ПрАТ «СКМЗ» з 18.02.2020 року. 16.12.2019 року відбулосязасідання комісії по скороченню чисельності штату на підставі наказу № 427 від 13.12.2019р.Назасіданні комісії було складено Акт від 16.12.2019 року про попередження про скорочення чисельності та штату, вручено лист-попередження, а також запропонована робота учнем токаря, акт був підписано ОСОБА_2 особисто, та від запропонованої роботи він відмовився також під підпис.В зв`язку з відсутністю роботи наказом був оголошений простій працівникам підрозділів наказом №428 від 13.12.2019 року, та наказом №391 від 26.11.2019 року було оголошено 24 - годинний робочий тиждень з 8 - ми годинним робочим днем (додаткові вихідні дні - четвер, п`ятниця)|. Всіх робітників було ознайомлено з наказами під особистий підпис. 18.02.2020р. року наказом №29 було звільнено ОСОБА_2 відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.При звільненні ОСОБА_2 була нарахована компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога згідно ст. 44 КЗпП, а також допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Так як в день звільнення на підприємстві не було коштів для розрахунку з позивачем, 02.03.2020р. року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 сплачено в повному обсязі. Вважає, що ОСОБА_2 був звільнений з ПрАТ «СКМЗ» з дотриманням вимог КЗпП України, а вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Просить в позовних вимогах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2. Заяви (клопотання ) учасників справи.

29.09.2020 року представником позивача ОСОБА_3 надано клопотання про витребування доказів.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Краматорського міського суду від 18.03.2020 суддею Краматорського міського суду Донецької області Пікаловою Н.М. прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод`про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Розпорядженням Краматорського міського суду Донецької області від 25.06.2020 року було призначено повторний автоматизований перерозподіл даної судової справи у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_5 у відставку.

03.07.2020 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди прийнято до провадження судді Ткачової С.М. та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29.09.2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказівзадоволено.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу № 867 від 22.09.1986 позивача ОСОБА_2 булу прийнято на роботу до ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод`на посаду слюсаря механозборочних робіт, потім контролерам КПП, а з 01.03.2005р.згідно наказу № 115 його переведено на посаду інженера-технолога в відділ головного технолога, де він працював до 18.02.2020р.

Згідно наказу № 29 від 18.02.2020року позивача було звільнено у зв`язку зі

скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України.

Частиною 5 ст.43 Конституції України та ст.5-1 КЗпП України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.

Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В статті 42 КЗпП України міститься правило про переважне право на залишення на роботі про вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Так, згідно ч.1 цієї статті при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ч.2 цієї ж статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються, зокрема, такі гарантовані державою компенсації та пільги, як переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування. У разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року.

Аналіз ст.42 КЗпП України та ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`свідчить про те, що ними впроваджена процедура переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, яка передбачає переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а також учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії. Це означає, що при обранні із запропонованих у зв`язку зі звільненням посади декількома працівниками, що підпадають під вивільнення, перевага на залишення на роботі повинна надаватися працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

ОСОБА_2 має великий стаж роботи, він працював в ПрАТ «СКМЗ» з 1986 року до 2020 року, має найвищу кваліфікацію, оскільки, наказом підприємства № 249 від 25.05.2005 року йому було присвоєно 3 категорію інженера-технолога у відділі головного технолога.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 03.06.2013 року, ОСОБА_2 є інвалідом війни 3 групи.

Крім того, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 03.04.2019 року, яким йому встановлено 3 групу інвалідності.

Положеннями ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У відповідності до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до наказу №427 від 13.12.2019 року «Про оптимізацію штатної чисельності працівників ПрАТ «СКМЗ» з 18.02.2020 року. 16.12.2019 року відбулося засідання комісії по скороченню чисельності штату на підставі наказу № 427 від 13.12.2019р.

На засіданні комісії було складено Акт від 16.12.2019 року про попередження про скорочення чисельності та штату позивача ОСОБА_2 , з яким він був ознайомлений 16.12.2019 року під особистий підпис.

Звільнено позивача 18.02.2020 року, тобто, через 2 дні після того, як його було ознайомлено з Актом про попередження про скорочення чисельності та штату.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний запропонувати працівникові іншу роботу, тобто всі наявні посади на тому самому підприємстві, в установі, організації, як за професією чи спеціальністю, так і іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, а за працівником зберігається право на власний розсуд обрати таку роботу або відмовитися від неї.

Попереджаючи позивача про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідачем було запропоновано йому зайняти посаду учня токаря-розточника, що не є співмірною посадою для робітника з великим стажем роботи та високою кваліфікацією. Іншої посади позивачу запропоновано не було.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач запропоновав позивачеві не всі вакантні на час проходження процедури вивільнення посади, обмежившись лише однією, чим порушив передбачений ст.49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівника.

Позивач не тільки не брав участі у проходженні процедури переважного права на залишення на роботі, а також йому були запропоновані не всі вакантні посади на час проходження процедури вивільнення.

На підставі наведеного позиція представника відповідача про те, що при звільненні відповідача була дотримана процедура переважного права на залишення на роботі, не заслуговує на увагу.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулось з порушенням встановленої законодавством процедури розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто здійснене без законної підстави, наказ, яким позивача було звільнено з роботи, підлягає скасуванню, а сам позивач підлягає поновленню на попередній роботі з дати незаконного звільнення, тобто з 18лютого 2020 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням правової позиції Верховного Суду України (постанова від 14 вересня 2016 р. № 6-419цс16) щодо розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням норм ст.27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Згідно довідок ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод»№112 від 03.03.2020року та №181 від 06.04.2020 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 201,12 грн.

Період вимушеного прогулу позивача становить - з 19лютого 2020 року (наступний день після звільнення) по 26 березня 2021 року (день винесення рішення судом), тобто 276 робочих днів.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55509,12 грн (201,12 х 276), де 201,12 грн - середньоденний заробіток позивача, 276 - кількість календарних днів вимушеного прогулу позивача.

Тож з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.02.2020 року по день постановлення рішення суду 26.03.2021 року включно у розмірі 55509 грн 12 коп.

Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000 грн, суд прийшов до наступного.

Як передбачено ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призведи до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд вважає, що незаконним звільненням позивача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних незаконним звільненням, необхідності додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, яку підлягає покладенню на відповідача.

Думка відповідача щодо того, що позивач не довів факт неправомірного звільнення, моральної шкоди, не обґрунтував суму заподіяної моральної шкоди, тобто не довів заподіяну йому моральну шкоду, та не надав документального підтвердження обставин викладених в позовній заяві, не може бути підставою для порушення трудових прав позивача і невиконанні відповідачем обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди за порушення таких прав.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер та тривалість порушення прав позивача, наслідки, що настали внаслідок незаконного звільнення.

Отже,виходячи іззасад розумностіта справедливості,суд вважаєза необхідневідшкодувати позивачеві ОСОБА_2 моральну шкодуу розмірі5000 гривень,що єобґрунтованою компенсацієюза йогонезаконне звільненнязПриватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», враховуючи лише часткову втрату ним життєвих зв`язків у професійній сфері та необхідність додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку з втратою роботи.

5. Позиція суду

Аналізуючи норми права чинного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що вимоги позивача ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкодиє обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

При цьому, в силу вимог ст. 430 ЦПК України, слід допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати).

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 908 грн.

Відповіднодо ст.43 Конституції України, ст.ст.5-1, 36, 40, 42, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України,ст.5 ЗУ «Про судовий збір», керуючись ст.ст.4, 19, 88, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» №29 від 18.02.2020року«Про припинення трудового договору (контракту) за п. 1ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді інженера-технолога 3 категорії на Приватному акціонерному товаристві «Старокраматорський машинобудівний завод».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 55509(п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 12 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19лютого 2020 року до 26березня 2021 року включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн.- відмовити.

Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати) допустити до негайного виконання.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» () на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд.

Повний текст рішення виготовлений 30.03.2021 року.

Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод» (місце знаходження: Донецька область. м.Краматорськ, вул.Конрада Гампера,2,).

Суддя Краматорського міського суду С. М. Ткачова