ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Херсон

справа № 766/20629/20

провадження № 22-ц/819/620/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр» на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Рядчої Т.І. від 18 січня 2021 року в справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

встановив:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 2 582,52 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 210, 20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 250 грн.

18 січня 2021 року судом видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр» заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 2 582,52 грн, а також судового збору у розмірі 210,20 грн, та постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення із ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр» просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду про те, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не входить до визначеного частиною першою статті 161 ЦПК України переліку вимог, за якими може бути видано судовий наказ, а входить до предмета доказування по справі, що унеможливлює їх стягнення за правилами наказного провадження, зроблені з порушенням вимог пункту шостого частини першої статті 168 ЦПК України, так як відповідні витрати на правничу допомогу є судовими витратами, які підлягають стягненню при видачі судового наказу.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що вказані витрати не можуть бути предметом стягнення за судовим наказом відповідно до частини першої статті 161 ЦПК України, оскільки факт та розмір їх понесення з метою розподілу між сторонами входять до предмета доказування та їх співмірність може бути оспорена, що неможливо при спрощеному вирішенні цього питання.

З огляду на матеріали справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр» звернулося до суду із заявою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком у загальному розмірі 2 582, 52 грн, в тому числі інфляційних нарахувань на суму боргу та 3 % річних, у порядку наказного провадження.

При цьому до заяви про видачу судового наказу заявник, серед іншого, додав копію договору про надання правової допомоги від 12.11.2020 року та копію додаткової до нього угоди від 14.12.2020 року, укладених ним із Адвокатським бюро «Хом`ячук та партнери», копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 16.12.2020 року, копію платіжного доручення про сплату товариством 17 грудня 2020 року на користь Адвокатського бюро «Хом`ячук та партнери» гонорару за наведеним договором в сумі 3 250 грн.

Відповідно до ордера №142523, виданого Адвокатським бюро «Хом`ячук та партнери» 15.12.2020 року, правову допомогу заявнику надавав адвокат Хом`ячук Ю.П.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частини третя статті 19 ЦПК України).

Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що у наказному провадженні стягненню з боржника підлягають лише безспірні суми, до яких витрати заявника на правничу допомогу не відносяться, зважаючи на положення статті 137 ЦПК України, якою для розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами витрат на правову допомогу, передбачено як подання доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, так і доведення співмірності їх розміру із умовами, визначеними частиною четвертою статті 137 ЦПК України, а саме: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому суд може за клопотанням іншої сторони при доведенні нею неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги зменшити їх розмір.

Отже, вирішення судом питання про розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу адвоката відбувається за участю сторін, статус яких статтею 42 ЦПК України визначений лише у справах позовного провадження, в той час, як за приписами частини другої наведеної норми процесуального права при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати товариства на правничу допомогу не підлягають стягненню у наказному провадженні, оскільки не є визначеною пунктом 6 частини першої статті 168 ЦПК України сумою судових витрат, що сплачена заявником та підлягає стягненню на його користь із боржника.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання скаржника на те, що витрати на оплату послуг адвоката відносяться до судових витрат і тому безумовно підлягають стягненню із боржника на підставі пункту 6 частини першої статті 168 ЦПК України, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки, як зазначалося вище, у наказному порядку підлягають стягненню безспірні грошові суми, до яких цивільним процесуальним законодавством із судових витрат віднесено лише судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр» залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 02 квітня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова