Житомирський апеляційний суд
Справа №281/295/20 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 281/295/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Лугинська центральна лікарня» Лугинської селищної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Данчука В.В. в смт. Лугини,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати наказ № 16-к від 27.01.2020 року Лугинської ЦРЛ про її звільнення з посади зубного лікаря недійсним та поновити її на роботі в Комунальному некомерційному підприємстві «Лугинська центральна районна лікарня» з дати звільнення на посаді зубного лікаря; стягнути з КНП «Лугинська ЦРЛ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по 03.03.2020 рік в сумі 6076,40 грн., та з 03.03.2020 року різницю між розміром заробітної плати та призначеними виплатами Коростенським міським центром зайнятості до дня поновлення на роботі; стягнути з КНП «Лугинська ЦРЛ» на її користь нараховану та невиплачену середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 9559,53 грн.

Позивач зазначила, що наказом Лугинської центральної районної лікарні від 27.01.2020 року № 16-к, її на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, звільнено із посади зубного лікаря у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Вважає своє звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним, оскільки було проведено з порушенням чинного законодавства, зокрема статті 42 та частини другої статті 49-2 КЗпП України.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Комунального некомерційного підприємства «Лугинська центральна лікарня» Лугинської селищної ради на користь ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні 10 260 грн. 23 коп.

В решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час прогулу. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що її не було попереджено за два місяці про можливе скорочення чисельності та штату працівників, вона мала переважне право на залишення на роботі, їй не було запропоновано вакантні посади.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне некомерційне підприємство «Лугинська центральна районна лікарня» Лугинської селищної ради просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що працівників лікарні, в тому числі позивача, було повідомлено про можливість скорочення чисельності та штату працівників відповідно до наказу по ЦРЛ від 25.11.2019 №70. ОСОБА_1 поставила свій підпис про ознайомлення з наказом. Як на момент видачі зазначеного наказу так і на момент звільнення з посади, вакантні посади, які можна було б запропонувати ОСОБА_1 , у комунальному некомерційному підприємстві «Лугинська центральна районна лікарня» були відсутні. Позивач, посилаючись на п.1 ч.2 ст. 42 КЗпП України про переважне право на залишенні її на роботі, не зазначає осіб перед якими у неї було переважне право. Відповідач вказує, що застосування положень ст.42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. Проте посада «зубний лікар» була скорочена і ніхто не залишився на такій посаді.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що проставляючи підпис у списку працівників, вона не була обізнана з наказом від 25 листопада 2019 року №70 і не вважала, що її таким чином попереджено про можливість скорочення. Зазначила, що було скорочено всю стоматологічну службу: 2 зубних лікаря, 3 стоматологи, 1 медсестру. Хоча вона не володіє інформацією про наявність вакантних посад, проте вважає, що їй могли щось запропонувати. Вважає, що вона має переважне право на залишенні на роботі перед іншими працівниками.

Представник позивача адвокат Орлюк С.А. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представник відповідача до апеляційного суду не з`явився, про дату час та місце розгляду повідомлений належним чином, надав відзив на апеляційну скаргу, а тому неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.08.1999 року зарахована на посаду зубного лікаря Лугинського ТМО (а. с. 4).

15.10.2019 року головний лікар Лугинської ЦРЛ звернувся до профспілкового комітету з повідомленням про зміни в організації виробництва та праці в Лугинській ЦРЛ у зв`язку з проведенням реформування галузі, в результаті якої буде проведена оптимізація кількості працюючих, зміни істотних умов праці, збільшення та зміни посадових обов`язків (а. с. 43).

Згідно з витягом із протоколу № 43 засідання профкому Лугинської ЦРЛ від 17.10.2019 року профком надав згоду щодо змін в організації виробництва та праці Лугинської ЦРЛ, в зв`язку з проведенням реформування галузі (а.с. 42).

Наказом головного лікаря Лугинської ЦРЛ від 25.11.2019 року № 70 «Щодо попередження про зміни в організації виробництва та праці в Лугинській ЦРЛ» у зв`язку з провадженням реформування галузі, зміною системи бюджетного фінансування закладу та необхідність приведення у відповідність ліжкового фонду та амбулаторно-поліклінічних посад до потреб закладу попереджено працівників Лугинської ЦРЛ, у тому числі лікаря зубного - ОСОБА_1 , про можливість скорочення чисельності та штату працівників, зміну істотних умов праці, встановлення режиму неповного робочого часу, збільшення та зміну посадових обов`язків, зміну умов оплати праці, зняття сумісництва та надбавок з 01.01.2020 року (а.с. 6, 7).

Наказом головного лікаря Лугинської ЦРЛ від 27.01.2020 року № 16-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (а. с. 5).

Рішенням Лугинської районної ради Житомирської області від 13.02.2020 року № 595 припинено юридичну особу Комунальний заклад «Лугинська центральна районна лікарня» шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Лугинська центральна лікарня» (а. с. 48).

Витягом з протоколу №36 засідання профкому працівників охорони здоров`я Лугинського району від 06.05.2019 підтверджується, що ОСОБА_1 виключена із членів профспілкової організації за власним бажанням згідно поданої нею заяви про вихід із профспілкової організації від 22.01.2019 (а.с. 64,65).

Встановивши, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого було скорочено посаду, яку обіймала ОСОБА_1 , останню в установленому законом порядку за два місяці було попереджено про наступне вивільнення, вакантні посади, які можна було б запропонувати позивачу були відсутні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача звільнено з роботи з дотриманням вимог трудового законодавства.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності ст. 89 ЦПК України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що вона не була повідомлена за два місяці до скорочення, оскільки не була обізнана з наказом від 25.11.2019 №70 не можуть бути враховані, оскільки із додатку до вказаного наказу вбачається, що ОСОБА_1 , яка значиться у списку під №89, особисто проставила свій підпис про ознайомлення з наказом (а.с.6-7). Доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом не враховано її переважного права на залишення на роботі, є безпідставними, так як ці обставини обґрунтовано спростовані судом в мотивувальній частині рішення із наведенням аналогічної правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 27.03.2019 у справі № 756/5243/17. Суд першої інстанції правильно вважав, що позивач, зазначаючи про переважне право залишення її на роботі не вказала ні особу, перед якою у неї було переважне право, ні посаду, на яку її мали б перевести. До того ж сама позивач пояснила, що було скорочено всю стоматологічну службу- 2 зубних лікаря, 3 стоматологи, 1 медичну сестру.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника також не можуть бути враховані, оскільки доказів про наявність вакантних посад у період від дня ознайомлення позивача з наказом про скорочення до дня звільнення ОСОБА_1 з роботи матеріали справи не містять. Сама позивач також не надає жодних доказів про наявність вакантних посад у відповідача.

Натомість штатними розписами працівників Лугинської центральної районної лікарні станом на 01.01.2019 та на 27.01.2020 ( на момент звільнення позивача) підтверджується, що штатна кількість посад у відповідача зменшилась із 198,75 до 163,25 (а.с.83-88).

Довідкою Комунального некомерційного підприємства Лугинська центральна районна лікарня від 07.08.2020 №613 підтверджується, що станом на 25.11.2019 відповідно штатного розпису були такі вакансії: сестра медична дитячого відділення, юрист, механік гаража. Посади медичної сестри та механіка були скорочені. Станом на 27.01.2020 залишилась вакантною посада юриста, яку ОСОБА_1 , не маючи юридичної освіти, не може займати (а.с.136).

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.04.2021.

Головуючий Судді