справа № 165/232/21
провадження №2-о/165/18/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

з участю секретаря Пилипчук М.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представник заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Улибіної-Вельгус М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

25.01.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно її чоловіка і просить протягом шести місяців заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) в будинку по АДРЕСА_1 з потерпілою особою ОСОБА_1 та заборонити ОСОБА_3 наближатися до заявника, місця її проживання (перебування) на відстань ближче 200 метрів.

Ухвалою судді Нововолинського міського суду Ференс-Піжук О.Р. від 25.01.2021, заява ОСОБА_1 була призначена до розгляду на 28.01.2021 з викликом заявниці та заінтересованої особи.

28.01.2021 заявниця надіслала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю її представника адвоката Герасимчук Л.Р. у іншій справі у Волинському апеляційному суді.

04.02.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у віддпустці (а.с.24).

03 березня 2021 року ОСОБА_3 подав суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуваням його представника адвоката Улибіна-Вельгуса В.В. на листку тимчасової непрацездатності. Зазначив, що приймати участь без представника не може, так як є особою з інвалідністю ІІ групи за загальним захворюванням, в тому числі по зору.

Подана до суду ОСОБА_1 заява про видачу обмежувального припису обгрунтована тим, що вона перебуває в шлюбі з заінтересованою особою ОСОБА_3 . Від шлюбу у сторін є неповнолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця вказує, що вони з чоловіком проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Зазначає, що упродовж останніх трьох років ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, регулярно вчиняє щодо неї як фізичне, так і психологічне насильство.

Вказує, що Нововолинським відділенням поліції Володимир-Волинського ВП ГУНП України у Волинській області розслідувалось кримінальне провадження №0000764 від 06.11.2020 за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України щодо заявника. На даний час ОСОБА_3 оголошено про підозру у вчиненні зазначеного правопорушення. Крім того, постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 16.12.2020 ОСОБА_3 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено від відповідальності за малозначністю вчиненного правопорушення.

Стверджує, що ОСОБА_3 постійно продовжує вчиняти над заявницею психологічне насильство. Він влаштовує сварки, чіпляється до неї, нецензурно висловлюється на її адресу, принижує її і це все відбувається в присутності їх неповнолітнього сина. Постійно погрожує виселити її з будинку, де вони проживають. Через таку атмосферу у сім`ї, вона змушена залишати житло та проживати у орендованій квартирі.

Наголошує, що кривдником ОСОБА_3 постійно вчиняються насильницьки дії відносно неї, вона неодноразово викликала працівників поліції, вважає наявність високих ризиків повторного вчинення над нею домашнього насильства, тому просить застосувати до кривдника тимчасові обмеження. Вважає, що існує реальна загроза її фізичному та психічному здоров?ю. Просить заяву задоволити.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Герасимчук Л.Р. підтримали подану заяву з підстав, наведених у ній. Просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник адвокат Улибіна-Вельгус М.В. у судовому засіданні заперечили щодо задоволення заяви за безпідстанвістю. Пояснили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2003 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя у них не склалося через різні погляди на життя та сім`ю, постійні безпідставні звинувачення зі сторони ОСОБА_1 , сварки, інінціатором яких є дружина. Внаслідок стрессу, у нього погрішився зір, він є особою з інвалідністю ІІ групи за загальним захворюванням. Вказує, що у них різняться погляди на виховання спільного сина. ОСОБА_1 постійно налаштовує дитину проти нього. Шлюбні відносини фактично вже припинились, тому він змушений був звернутися до суду із позовом про розіровання шлюбу. Також вказали, що з 12 березня 2021 року ОСОБА_1 забравши речі, в тому числі, які придбані за спільні кошти, добровільно, без попередження, разом з іхнім неповнолітнім сином переїхала на інше місце проживання, адреса якого ОСОБА_3 невідома. Він вважає, що такий переїзд дружини був зумовлений небажанням приймати участь в погашенні боргів по оплаті комунальних послуг а також необхідністю догляду за ним, як особою з інвалідністю та різкою вратою зору. Викладені у заяві до суду ОСОБА_1 обставини, розцінює, як наклеп та вважає їх неправдивою інформацією. Стверджує, що він не конфліктна людина, а вся агресія, озлобленість, постійні безпідставні виклики поліції йдуть від заявниці і характеризують її негативно.

ОСОБА_3 , наголосив, що будинок АДРЕСА_1 , в якому заявниця просить заборонити йому перебувати та наближатися на відстань ближче 200 метрів до неї, належить йому на праві приватної особистої власності. Іншого житла у нього немає, через негативний стан здоров`я, він не має можливості заробити кошти для придбання іншого житла.

Оскільки ОСОБА_1 добровільно переїхала з його будинку, йому невідома адреса її проживання, тому вважає, що відсутні будь-які ризики вчинення домашнього насильства, тому просять відмовити у видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_5 , дослідивши докази надані заявницею та заінтересованою особою, суд приходить до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2003 року.

ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (а.с.47,48) по факту нанесення ОСОБА_1 умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життяі не потягли за собою наслдіків, що спричинили тривалий розлад здоров`я або знгачну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Заявник ОСОБА_1 зверталася до Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області із заявою з приводу конфлікту між нею та ОСОБА_3 (а.с.6-8,10).

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 16.12.2020 ОСОБА_3 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено від відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення (а.с.9)

У відповідності до п.3, п.6, п.7, п.8, ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на колишнє подружжя.

Як регламентовано ст. 16 зазначеного Закону, передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У частинах 3, 4 статті 26 цього Закону вказано, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договром купівлі-продажу від 05.12.1984 (а.с. 43).

Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства, суд враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку про систематичність протииправних дій ОСОБА_3 стосовно дружини ОСОБА_1 .

Установивши вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису щодо ОСОБА_3 у вигляді заборони протягом шести місяців перебувати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 з потерпілою особою ОСОБА_1 , оскільки такий захід тимчасового обмеження прав, який просить застосувати ОСОБА_1 , зводиться до позбавлення ОСОБА_3 конституційного права на житло.

За таких обставин заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, на які посилається ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 26 Закону 2229-VIII, не можуть бути визнані пропорційними з урахуванням обставин цієї справи.

Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства, суд враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку про систематичність протииправних дій ОСОБА_3 стосовно дружини ОСОБА_1 .

Досліджені докази, що надані заявником, підтверджують факти здійснення ОСОБА_3 домашнього насильства, спростовують заперечення заінтересованої особи, тому, для забезпечення дієвого та ефективного захисту потерпілої особи, суд застосовує обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 та встановлює захід тимчасового обмеження прав останнього у виді заборони ОСОБА_3 наближатися до заявника ОСОБА_1 , місця її перебування на відстань ближче 200 метрів.

Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 263, 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, на підставі ст.10 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , - суд,

вирішив:

Заяву задоволити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього такий обов`язок: не наближатися до заявника ОСОБА_1 , місця її перебування на відстань ближче 200 метрів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Нововолинський міський суд Волинської області до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук