Справа № 753/4162/19 Головуючий в суді І інстанції Трусова Т.О.
Провадження № 22ц-824/2207/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні дідом, бабою своїх прав щодо виховання онуків, визначення способів участі у спілкуванні з онуками,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, який обґрунтовували тим, що відповідачка ОСОБА_4 є їхньою донькою, яка перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого у відповідачів народилися двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які доводяться їм онуками.

Вказують, що вони мають бажання спілкуватися з онуками, брати активну участь у їх вихованні та розвитку, однак відповідачі через особистісний конфлікт перешкоджають їм у спілкуванні з онуками, хоча до виникнення конфлікту з відповідачами між ними та онуками були приязні відносини, вони спілкувалися та неодноразово подорожували разом.

Посилаючись на вищенаведене, просили зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у спілкуванні з онуками та визначити їх участь у спілкуванні з ними за таким графіком: першого та третього вихідних кожного місяця з 19-00 год. п`ятниці до 19-00 год. неділі без присутності відповідачів за адресою проживання ОСОБА_2 або за адресою проживання ОСОБА_3 або у її дачному будинку по АДРЕСА_1 ; спільний відпочинок один раз на рік протягом 14 діб з правом виїзду за межі країни за домовленістю з відповідачами без присутності останніх; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними; можливість привітати онуків у святкові дні, дні народження онуків, баби, діда; додаткові години для можливості за власні кошти організовувати освітні, оздоровчі та розважальні програми для онуків з урахуванням стану здоров`я та віку дітей; можливість бути проінформованим про вибуття онуків з місця їх постійного проживання.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року позов задоволено частково, визначено способи участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онуками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком: кожну І та ІІ суботу кожного місяця з 14-00 год. до 18-00 год. без присутності батьків; кожні треті вихідні кожного місяця з 19-00 год. п`ятниці до 16-00 год. неділі без присутності батьків з ночівлею дітей у житловому приміщенні діда, баби або на дачі; спільний відпочинок один раз на рік протягом 14 днів з правом виїзду за межі України у встановленому законодавством порядку за домовленістю із батьками без їх присутності; можливість особисто привітати онуків у дні їх народження, на Новий рік, Різдво, Великдень, 1 вересня, свято останнього дзвоника; необмежене спілкування з онуками будь-якими засобами зв`язку - телефонного, поштового, електронного тощо.

Впродовж перших трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили зустрічі діда ОСОБА_2 та баби ОСОБА_3 з онуками проводити кожну І, ІІ, ІІІ та ІV суботу кожного місяця з 14-00 год. до 18-00 год. без присутності батьків без ночівлі онуків у житловому приміщенні діда, баби та надати останнім можливість особисто привітати онуків у дні їх народження.

Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не чинити позивачам перешкоди у спілкуванні з онуками, не допускати негативних розмов про діда та бабу, а також зобов`язано відповідачів на вимогу позивачів надавати інформацію про місцезнаходження дітей та не пізніше, ніж за два дні до зустрічі з ними, повідомляти про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку спілкування з онуками. Зобов`язано позивачів під час спілкування з онуками дотримуватися розпорядку дня, режиму харчування та рекомендацій лікарів та не допускати негативних розмов про батька та матір. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує про те, що матеріали справи не містять жодних доказів перешкоджання позивачам з боку відповідачів у спілкуванні із онуками і їх доводи зводяться до голослівних та нічим не підтверджених тверджень, крім того місцевим судом було повністю проігноровано докази сторони відповідача, які повністю спростовують будь-яке перешкоджання відповідачами у спілкуванні позивачів з онуками, оскільки відповідачі ніяким чином не забороняли діду і бабі спілкуватися з онуками, відповідачами не було здійснено жодних дій, направлених на зміну засобів зв`язку дітей, переховування дітей від позивачів, чи будь-яке інше усунення дітей від спілкування з дідом і бабою, крім того судом не було враховано думку дітей щодо можливого та фактично обов`язкового спілкування з позивачами, через що вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на складні стосунки між сторонами, регулярне спілкування позивачів з онуками не лише не перешкоджатиме їх нормальному розвитку і вихованню, а і буде сприяти цьому, оскільки роль родичів старшого покоління у вихованні дітей є надзвичайно важливою, крім того суд вважав, що залучення до конфлікту між сторонами дітей може негативно вплинути на їх розвиток як особистостей, а відтак відсутність діда та баби в житті дітей не відповідає їх інтересам, через що, враховуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності встановлення позивачам графіку спілкування з дітьми, водночас при ухваленні рішення суд урахував, що в силу віку дітей та внаслідок тривалої перерви у спілкуванні з дідом та бабою контакт між ними втрачений, а тому на даному етапі їх тривале спілкування і ночівля дітей в житлових приміщеннях позивачів може негативно вплинути на їх емоційний стан, через що суд дійшов висновку про необхідність встановлення іншого, відмінного від запропонованого органом опіки і піклування, графіку спілкування позивачів з онуками.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними дідом та бабою малолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Дід ОСОБА_2 останнім часом мешкає у Франції, але періодично приїжджає в Україну та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Баба ОСОБА_3 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 також має у власності частину квартири за адресою: АДРЕСА_5 , та садовий будинок (дачу) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42, 43, 44, 45).

З пояснень позивачів та матеріалів справи вбачається, що до травня 2016 року позивачі регулярно спілкувалися з онуками, проводили разом свята, спільно їздили на відпочинок, при цьому ОСОБА_3 приділяла чимало часу вихованню та розвитку онука ОСОБА_5 , з яким у неї склалися гарні відносини. (а.с.46-52).

Вказані обставини відповідачами не спростовані.

Позивачі стверджують, що з онуками вони не бачились з осені 2016 року, оскільки відповідачі чинять перешкоди у здійсненні ними своїх прав щодо виховання онуків.

18 січня 2019 року позивачі звернулися до дочки з листом-проханням про надання можливості спілкуватися з онуками з зазначенням часу та місця зустрічей проте на вказаний лист відповідач не відреагувала (а.с.36-39).

Згідно висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в міста Києві державної адміністрації надав висновок щодо розв`язання даного спору № 101-1724/03 від 28 лютого 2020 року, відповідно до якого вважав за доцільне встановити позивачам час спілкування з онуками за наступним графіком:

перші, треті вихідні з 19-00 год. п`ятниці до 19-00 год. неділі без присутності батьків за адресами проживання баби, діда або на дачі;

спільний відпочинок один раз на рік протягом 14 діб з правом виїзду за межі країни за домовленістю із батьками без їх присутності у встановленому законодавством порядку;

необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними;

можливість привітати онуків у святкові дні, дні народження онуків, баби, діда;

додаткові години для можливості за власні кошти організувати освітні, оздоровчі, розважальні програми для онуків з урахуванням стану здоров`я та віку дітей;

можливість бути проінформованими про вибуття онуків з місця їх постійного проживання.

У свою чергу, відповідачі заперечують факт вчинення позивачам перешкод у спілкуванні з онуками, водночас відповідачка ОСОБА_4 визнала той факт, що з вересня 2016 року не дозволяє позивачам бачитися з онуками.

Так, з наданого представником ОСОБА_8 протоколу опитування відповідачки ОСОБА_4 вбачається, що вона категорично заперечує проти спілкування позивачів з її дітьми посилаючись на своє негативне і навіть вороже ставлення до батьків, відсутність до них довіри, спільних цінностей та обґрунтовані побоювання, що позивачі зруйнують її стосунки з дітьми та негативно вплинуть на їх свідомість.

За положеннями статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до положень статті 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.

Стаття 18 Декларації проголошує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень (зокрема у справах «Хокканен проти Фінляндії», «Фуска проти Румунії») наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

За приписом статті 263 Сімейного кодексу України спір щодо участі баби, діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Таким чином, встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабою, дідом та онуками, врахувавши інтереси дітей, їхній вік, звичний розпорядок дня, прихильність до сторін, поведінку та емоційний стан позивачів, їх можливість забезпечити онуків належними умовами перебування, врахував висновок органу опіки та піклування щодо доцільності встановлення позивачам графіку спілкування з дітьми як такий, що в цілому відповідає інтересам дітей, однак частково відступив від цього висновку з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей та самостійно визначив графік спілкування позивачів з онуками, через що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та встановлення способу і порядку участі позивачів у вихованні онуків відповідно до статей 159, 257 СК України.

При цьому, доводи апелянта про те, що судом не було з`ясовано думку дітей щодо визначеного способу і порядку участі позивачів в їх вихованні, колегія суддів відхиляє, оскільки на засідання комісії органу опіки та піклування відповідачі дітей не привели, у зв`язку з чим не вдалося з`ясувати їхню думку щодо предмета спору, водночас жодних доказів, які б свідчили про усвідомлене небажання дітей бачитись з дідом та бабою, відповідачами не надано.

Доводи апелянта про те, що позивачами не надано доказів створення перешкод позивачам у спілкуванні і вихованні онуків, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, при цьому позивачі мають рівні права щодо участі у вихованні онуків і оскаржуване рішення жодним чином не порушує прав відповідачів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновками рішення суду першої інстанції та переоцінки доказів, у той час як суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував всі доводи учасників справи і виходив, у першу чергу, з інтересів дітей та забезпечення реалізації позивачами своїх прав з урахуванням прав відповідачів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: