Дата документу 29.03.2021 Справа № 311/3450/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/3450/20 Головуючий у 1-й інстанції: Нікандрова С.О.
Провадження № 22-ц/807/706/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 17 серпня 2018 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 20.09.2020р. відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 18 449,40 гривень, яка складається з наступного: 14 754,45 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3694,95 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним

договором б/н від 17 серпня 2018 року в сумі 4 547 гривень 74 копійки.В задоволенні іншій частині позову АТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 525 гривень 50 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Р.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача всієї заборгованості за тілом кредиту та відсотків. Судом не перевірено розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору протягом 2018-2019 років, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

24 лютого 2021 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , у якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, але при цьому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Проте, апеляційну скаргу на рішення ним подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.14-15).

ОСОБА_1 в анкеті-заяві погодився на приєднання до Умов в Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ ПриватБанк, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, які разом з Тарифами складають договір банківського обслуговування та які він мав отримати шляхом самостійного роздрукування з сайту банку.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, крім тіла, в тому числі, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками, які нараховані згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Але суд вказував, що в цій анкеті-заяві відсутні істотні умови, притаманні кредитному

договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Оцінюючи Витяги з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг, суд не визнав їх невід`ємними частинами договору, оформленого у вигляді анкети-заяви, як такі, що не підписані відповідачем як клієнтом банку.

При цьому, суд вказував, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, ще додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, на що звернуто увагу судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

А тому суд вважав, що відповідач повинен повернути лише фактично використані кошти, з яких вирахував сплачені ним суми.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), виходив з того, що у заяві від 17 серпня 2018 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом, тому суд вважав необґрунтованими вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, які неправомірно нараховані відповідачу.

Стосовно суми основного боргу, судом було враховано те, що, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, відповідач ОСОБА_1 за період з 17 серпня 2018 року по 20 вересня 2020 року отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 23 141,21 грн., а вніс на погашення кредитних зобов`зань коштів на суму 18 593,47 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між вказаними сумами, яка становить 4 547,74 грн., та є саме сумою кредитних коштів, якими скористався відповідач, але не повернув їх банку.

В скарзі банк зазначає, що такий перерахунок зроблений судом безпідставно, оскільки необґрунтовано визнано, що між сторонами відсутній договір приєднання, складовими якого є Умови та правила надання банківських послуг та тарифи Приватбанку. Також суд надав неправильну правову оцінку паспорту споживчого кредитування, в якому чітко визначені істотні умови кредитного договору. Вказує, що дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення частини заборгованості свідчать про визнання ним заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, визначеними вище вказаними документами. Тому вважає необґрунтованими висновки суду щодо зменшення суми тіла кредиту та щодо відмови у стягненні відсотків.

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія визнає їх неспроможними і повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст.. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми суд правильно визнав, що для кредитного договору тільки підписані сторонами умови договору вважаються узгодженими між ними. А тому вірно відкинув як складові договору Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, які відповідач не підписував.

Отже, оскільки у анкеті-заяві не мається узгоджених умов щодо відсотків, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має повернути лише отримані у кредит кошти, визначивши заборгованість шляхом арифметичних дій з відрахування від отриманої ним суми сплачених на погашення кредиту коштів.

Щодо паспорту споживчого кредитування, який був підписаний відповідачем, то суд надав йому правильну оцінку, вказуючи, що зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником (а.с.16-17).

На користь вказаному також свідчить те, що цей паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як картка "Універсальна", так і "Універсальна Голд", за якими вказані різні умови. У ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Також у третьому розділі паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 50 000,00 грн./до 75 000,00 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці, що видається споживачу ОСОБА_1 .

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише до 01.09.2018р., в той час як позивач просить стягнути заборгованість, починаючи з 17.08.2018р. по 13.09.2020р. Тобто, період дії умов паспорту є значно меншим, ніж той, за який банк просить стягнути заборгованість.

До того ж, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту як складову договору.

Таким чином, суд правильно розцінив паспорт споживчого кредитування як попереднє ознайомлення з умовами кредитування, які можуть бути встановлені на різні види карток, але він не підмінює сам договір, у якому обрані споживачем умови мають бути закріплені як узгоджені, а договір підписаний сторонами.

За вказаних обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що істотні умови договору (процентну ставку за користування кредитними коштами) погоджено між сторонами у паспорті споживчого кредиту, колегія суддів вважає безпідставними.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" процентів за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише тіло кредиту.

В позовних вимогах та в апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 14 754,45 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, вважаючи безпідставним її зменшення судом до суми 4 547,74 гривень.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано два розрахунки заборгованості за договором б/н від 17 серпня 2018 року та виписка по рахунку ОСОБА_1 .

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 17 серпня 2018 року станом на станом на 31.08.2019р. (а.с. 9-10) та розрахунку заборгованості станом на 20.09.2020р. (а.с. 11) та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 73-74) вбачається, що за період з 17 серпня 2018 року по 20 вересня 2020 року банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами, про що свідчить графа 4 "відсотки погашені за рахунок кредиту".

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору.

Внаслідок таких дій банку за період з 17.08.2018р. по 20.09.2020р. тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом, проте фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а тому визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі.

Так, з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 встановлено, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, оскільки до нього входить плата за користування кредитом, а не надані позичальнику в користування кошти.

Крім того, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 встановлено, що 17.08.2018р. відбувся старт карткового рахунку НОМЕР_1 . Одночасно банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000,00 грн., який в подальшому не збільшувався.

Таким чином, визначений Банком розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 14 754,45 грн., що становить більше, ніж встановлений йому кредитний ліміт в сумі 7000, 00 грн., є необґрунтованим.

З досліджених судом розрахунків заборгованості за договором б/н від 17 серпня 2018 року станом на 31.08.2019р. (а.с.9-10), станом на 20.09.2020р. (а.с.11) та виписки по рахунку позичальника ОСОБА_1 (а.с.73-74) вбачається, що за період з 17 серпня 2018 року по 20 вересня 2020 року витрати кредитних коштів склали 23 141,21 грн., і саме ці кошти є фактично отриманими відповідачем та підлягали поверненню банку.

Також встановлено, що за період з 17 серпня 2018 року по 20 вересня 2020 року ОСОБА_1 сплатив банку на погашення кредиту 18 593,47 грн., що відображено в графі 21 розрахунку "сума погашення за наданим кредитом", а також у кінцевому підсумку розрахунку.

Отже, судом правильно встановлено, що фактична сума витрат кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 складає 23 141,21 грн., а сума коштів внесених відповідачем на погашення заборгованості складає 18 593,47 грн. Різниця складає 4547,74 грн., та це є саме та сума заборгованості (тіло кредиту), яка отримана відповідачем, але не повернута ним банку, тому саме ця суму підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019р., якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 14754,45 грн., оскільки вказана сума утворилася внаслідок включення до неї відсотків за користування кредитними коштами, сплата та розмір яких не було передбачено узгодженими умовами договору, та складається не лише з наданих позичальнику в користування коштів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 547,74 грн.

Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу банку необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для зміни розподілу судових витрат, а також стягнення витрат банку, понесених на стадії апеляційного провадження, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 29 березня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.