П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Київ

справа № 364/264/20

провадження № 22-ц/824/283/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І.., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , Городище-Пустоварівська сільська рада Володарського району Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року у складі судді Ткаченко О.В., повний текст складений 12.11.2020 року,

в с т а н о в и в:

У березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Городище-Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області, ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 19 квітня 2019 року його матір`ю, ОСОБА_4 , було складено заповіт на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Городище-Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області Яременко В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позивач зазначає, що складений померлою ОСОБА_4 заповіт є недійсним оскільки не відповідає вимогам ч. 1 ст. 215 ЦК України та ст. 1247 ЦК України, окрім того, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту.

ОСОБА_1 також зауважує, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту, ОСОБА_4 жодним чином не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними через важкий стан здоров`я та похилий вік.

Отже, на підставі викладених обставин, позивач просив суд визнати недійсним заповіт, який складено 19 квітня 2019 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Городище-Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області Яременко В.В. і зареєстрований у реєстрі за № 5 та визнати факт його нікчемності.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_2 пояснила, що позивач, проживаючи в Києві, не відвідував свою матір, а тому не володів інформацією про стан її здоров`я. Більш того, позивач висловлював відсутність наміру доглядати матір та заявляв про необхідність помістити її до будинку престарілих.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач посилається на те, що оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, зокрема з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Так, заповіт не зачитувався в голос ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Він не містить дати народження осіб, які були свідками його посвідчення, не зазначено час його складання. В заповіті не зазначено, що його посвідчено поза приміщення Городище-Пустоварівської сільської ради, а саме за адресою місця проживання ОСОБА_4 .

Більш того, оспорюваний заповіт посвідчений секретарем сільської ради Яременко В.В, яка не мала на це права.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції з цього приводу нічого не зазначив та залишив вказані факти поза увагою не надавши їм відповідної правової оцінки, неправильно застосував норми матеріального права, що на його думку, призвело до викладення помилкових висновків в оскаржуваному рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідач зазначає, що зміст заповіту не суперечить нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ОСОБА_4 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Складання заповіту було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В суді апеляційної інстанції представник позивача скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , її представник адвокат Невгад О.В., третя особа ОСОБА_3 заперечували проти скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Городище-Пустоварівська сільська ради Володарського району Київської області, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції свого представника не направила, причин неявки не повідомила, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність представника, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.16).

За життя, а саме 19 квітня 2019 року ОСОБА_4 було складено заповіт на все своє майно на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Городище-Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області Яременко В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 5 (а.с.21-22).

Із тексту заповіту вбачається, що згідно ст.1253 ЦК України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не може сама прочитати та підписати текст заповіту у зв`язку із віковою неможливістю (тремтіння руки), заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зачитали заповіт уголос та поставили свої підписи в якості свідків. На особисте прохання заповідача та в її присутності текст заповіту замість заповідача підписала ОСОБА_7

06 листопада 2019 року із відповідною завою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся ії син ОСОБА_1 , позивач у справі (а.с.49).

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту від 19 квітня 2019 року недійсним позивач посилався на те, що ОСОБА_4 на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними через важкий стан здоров`я та похилий вік також послався нанедотримання вимог закону під час складання заповіту реєстратором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (стаття 215 ЦК України).

За вимогами ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про нотаріат" при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Чинним законодавством України передбачена можливість запису заповіту нотаріусом власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів на прохання особи з її слів. У такому випадку, повинно бути дотримано двох обов`язкових умов, а саме: заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем; заповіт має бути підписаний заповідачем (ч. 2 ст. 1248 ЦК України).

Разом з тим, загальними вимогами до форми заповіту (ч. 2 ст. 1247 ЦК України) передбачено що, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, тобто, за дорученням фізичної особи текст правочину у її присутності підписує інша особа, якщо така особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується, в тому числі нотаріусом, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно із статтею 78 Закону України "Про нотаріат" нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. На угоді може бути засвідчена справжність підпису особи, що підписалась за іншу особу, яка не могла це зробити власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин. Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

Відповідно до п.2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011р. №3306/5, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися у зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчиненими поза вказаним приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та /або/ не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що при посвідченні оспорюваного заповіту не було порушено вимог Цивільного Кодексу України, Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, а тому дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем того, що заповідач на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними через важкий стан здоров`я та похилий вік, тому її волевиявлення не було вільним а також недоведеність позивачем того, що під час складання заповіту були порушені вимоги закону.

Доводи апелянта про те, що заповідач не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати нимине можуть бути прийняті до уваги, оскільки належних та допустимих доказів таких обставин не надано та і не зазначено.

Доводи апелянта про те, що заповіт зачитувався в голос секретарем, а не свідками, заповіт не містить дати народження осіб, які були свідками його посвідчення, не зазначено час його складання та місце посвідчення, як з`ясовано колегією суддів не зумовлює недійсність заповіту, оскільки це не вплинуло на волевиявлення заповідача.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 04 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складений 26.03.2021 року

Головуючий:

Судді: