Дата документу 30.03.2021 Справа № 313/743/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1364/21 Головуючий у 1-й інстанції: Ігнатєва Д.П.
Є.У.№ 313/743/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З метою оформлення своїх спадкових прав він звернувся до Веселівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою від 29 липня 2020 року за № 394/02-14 державний нотаріус відмовив у вчинені нотаріальної дії у зв`язку із пропуском ним строку на прийняття спадщини. Посилаючись на те, що через тяжку хворобу своєї дружини, яка потребувала стороннього догляду, та запровадження на території країни карантину він не встиг подати заяву про прийняття спадщини, просив суд на підставі ст. 1272 ЦК України визначити йому додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 рокупозов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 років.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька, з поважної причини, оскільки з 02.03.2020 по 17.03.2020 його дружина перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «ЗОК Онкодиспансер» ЗОР та потребувала сторонньої допомоги, з 12.03.2020 по 22.05.2020 постановою КМУ №211 від 11.03.2020 на всій території України був установлений карантин, а позивач, якому виповнилося 61 рік, є особою, яка відповідно до п.4 вказаної постанови потребувала самоізоляції.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Веселівська селищна рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 крім позивача є його онуки ОСОБА_4 та він, ОСОБА_2 , мати яких ОСОБА_5 - донька спадкодавця померла ІНФОРМАЦІЯ_2 до відкриття спадщини. На час відкриття спадщини після смерті діда ОСОБА_3 вони постійно проживали і були зареєстровані разом із спадкодавцем, та в шестимісячний строк подали заяви про прийняття спадщини. На думку ОСОБА_2 , причини, на які посилається позивач, не є поважними для пропуску строку для прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Суд першої інстанції правомірно визнав причини пропуску ним строку для прийняття спадщини поважними. Права ОСОБА_2 як спадкоємця порушені не були, оскільки він приймав участь у розгляді справи як третя особа.

Веселівська селищна рада відзив на апеляційну скаргу не надала.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 і представник селищної ради не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд визнав причини неявки сторін у судове засідання не поважними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення третьої особи ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2018 року у справі № 61-1750св18.

Згідно із статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив , що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) , а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

При таких обставинах у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , батько позивача (а.с.8,9).

Розпорядження на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не залишив.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його син - позивач ОСОБА_3 , та на підставі ст.ст.1261, 1266 ЦК України онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , мати яких ОСОБА_5 донька спадкодавця померла ІНФОРМАЦІЯ_2 до відкриття спадщини.

ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , які постійно проживали і були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем, прийняли спадщину, подавши у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини відповідні заяви у Веселівську державну нотаріальну контору (а.с.18,20).

ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщин в шестимісячний строк не подав, спадкоємця , які прийняли спадщину, письмову згоду на подання позивачем заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не надали.

Постановою від 04 червня 2020 року державний нотаріус Веселівської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_3 та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з підстав пропуску строку для прийняття спадщини (а.с.29).

Фактично спір у цій справі виник між спадкоємцями, якими є позивач, третя особа у справі ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , яка не залучена до участі у справі.

Наслідком вирішення справи по суті заявлених позовних вимог є визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Отже, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Веселівської селищної ради, вважаючи, що є підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_3 ..

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, проте вирішив спір по суті. Належними відповідачами у справі є спадкоємці, які прийняли спадщину, онуки померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З огляду на викладене, враховуючи, що Веселівська селищна рада є неналежним відповідачем у справі, судове рішення першої інстанції не можна визнати законними та обґрунтованими, тому воно підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Апеляційний суд зауважує, що відмова в позові із вказаної підстави не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом на загальних підставах із визначенням належного складу учасників справи.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції на суму 1261, 20 грн. Зайво сплачені ОСОБА_2 15 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги підлягають поверненню останньому в порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст.374,376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 261, 20 грн (одну тисячу двісті шістдесят одну гривню 20 коп.) компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська