Справа №461/1116/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Собко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея банк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними та такими, що порушують права споживача,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Акціонерного товариства «Ідея Банк» із позовом про визнання недійними окремих положень Кредитного договору №Z62.22064.004956191.

Позов обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 28.02.2019 року укладено договір кредиту та страхування №Z62.22064.004956191. Пунктом 3.1.3 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначені пунктом 6.1 договору «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Однак, обслуговування кредитної заборгованості не являється банківською послугою в розумінні Закону України "Про банки та банківську діяльність", за яку банк може отримувати будь-яку плату чи винагороду. Положення у кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості позивач вважає недійсними, оскільки такі є несправедливими. Посилаючись на те, що наслідком оспорюваних умов кредитного договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, просить позов задовольнити та визнати недійсними пункт 3.1.3 Кредитного договору №Z62.22064.004956191 від 28.02.2019 року.

Представник Акціонерного товариства «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, подав відзив у якому просив у задоволенні позову відмовити, вказуючи, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Чинним законодавством України надано право банку отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання п. 3.1.3 кредитного договору недійсними. Позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив. Позивач письмово підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, які надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування. Відповідач стверджує, що оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст.203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам Цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін; вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Виходячи із змісту ст.ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України, між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а тому відсутні будь-які правові підстави для визнання п.3.1.3 кредитного договору недійсним. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої підтримала позовну заяву.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28.02.2019 року між сторонами укладено Кредитний договір №Z62.22064.004956191.

Так, згідно п.1.1. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 58473 гривень 00 копійок, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених п.4.2.3 кредитного договору (п.3.1.3 кредитного договору).

Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання у випадках, якщо, зокрема позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на один календарний місяць.

Згідно п.3.1.3 кредитного договору, Позичальник зобов`язується повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу Банку у випадках, передбачених п.4.2.3 цього Договору.

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника.

Згідно п. п. 1.3., 1.4. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує змінювану процентну ставку в розмірі 15% річних.

Відповідно до п. 1.10 кредитного договору, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе:

-надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

-надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;

-опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (надалі - «графік щомісячних платежів»).

Пунктом 2.1 вказаного кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310 з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка складає 101.22566224%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 125990,84 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4 договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що відповідач у кредитному договорі №Z62.22064.004956191 від 28.02.2019 року встановив щомісячну плату за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (надалі - «графік щомісячних платежів»).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Таким чином, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними.

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Таким чином, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у справі №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року.

Крім цього, у постанові від 16 листопада 2016 року, ухваленій Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі №234/169/15-ц, суд звернув увагу на те, що ведення відповідного обліку заборгованості та надання відповідної інформації є лише обов`язком банку (ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування») і не являється послугою Банку, в розумінні Закону, за яку Банк може отримувати будь-яку винагороду (плату). В силу ст. 1054 ЦК України, статті 20 Закону України «Про споживче кредитування», статей 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність», за користування кредитом, банк може отримувати на постійній основі лише проценти.

Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому суд відхиляє доводи банку про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду.

Що стосується визнання недійсним положення пункту п.3.1.3 кредитного договору №Z62.22064.004956191 від 28.02.2019 року в частині повернення кредиту та процентів, то відповідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Тому, вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім цього, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, дії банку при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам закону, відтак наявні підстави для визнання окремих положень договору недійсними, а тому, виходячи з вищенаведених мотивів, позов також підлягає до часткового задоволення та слід визнати недійсним пункт 3.1.3 Кредитного договору №Z62.22064.004956191 від 28.02.2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивач судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 302,66 гривень, що пропорційно задоволеним позовним вимогам (908,00/3), оскільки оспорюваний пункт договору містить положення щодо стягнення кредиту, процентів та плату за обслуговування, визнаний недійсним лише в частині стягнення плати за обслуговування, тобто в частині однієї з трьох передбачених вказаним договором видів виплат. Решту судових витрат слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея банк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними та такими, що порушують права споживача - задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт п.3.1.3. Кредитного договору №Z62.22064.004956191 від 28.02.2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) на користь держави судовий збір в розмірі 302 гривні 66 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Акціонерне товариства «Ідея банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11. Код ).

Повне рішення складено 30 березня 2021 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.