П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Київ

Справа № 22-4804 Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О. Я.

Унікальний № 357/8212/19 Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тетері Світлани Ігорівни в інтересах Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року у справі за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Пролісок», Фермерського господарства «Дари Ланів», державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі,-

у с т а н о в и в:

У липні 2019 року представник ПОСП «Сидори» пред`явила до суду позов до ОСОБА_1 , ФГ «Пролісок», ФГ «Дари Ланів», державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М. О. про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсними договори оренди земельної ділянки, укладені між ОСОБА_1 та орендарем ФГ «Пролісок» і орендарем ФГ «Дари Ланів» щодо вказаних обох спірних земельних ділянок, та, відповідно, скасувати рішення державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М. О. про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0077 за ФГ «Пролісок» (індексний номер 44618349 від 14 грудня 2018 року), скасувати рішення державного реєстратора державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М. О. про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0078 за ФГ «Дари Ланів» (індексний номер 44618140 від 14 грудня 2018 року); витребувати із незаконного володіння та користування на користь ПОСП «Сидори» обидві земельні ділянки з кадастровими номерами :04:006:0077 і :04:006:0078; внести зміни до Договору оренди № б/н від 30 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПОСП «Сидори», шляхом його викладення в новій редакції, зокрема, щодо умов Договору по визначенню об`єкта оренди землі та нормативно грошової оцінки земельних ділянок, які були сформовані внаслідок поділу; припинити права оренди ФГ «Дари Ланів» та ФГ «Пролісок» на спірні земельні ділянки, власником яких є ОСОБА_1 , вирішити питання розподілу судових витрат по справі (т. 1, а. с. 3-13, 233-239).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким.

30 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПОСП «Сидори» було укладено договір оренди землі № б/н, за яким відповідач ОСОБА_1 передав в оренду позивачу свою земельну ділянку площею 2,836 га з кадастровим номером :04:006:0030, розташовану у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на сім років. 14 грудня 2015 року було проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди позивача. Позивач користувався земельною ділянкою у своїй господарській діяльності і належним чином сплачував орендну плату, але, починаючи з лютого 2018 року, ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на позбавлення ПОСП «Сидори» права користування за договором оренди.

За скаргою, поданою ОСОБА_1 та іншими особами до Міністерства юстиції України, наказом Міністерства від 15 березня 2018 року було скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на дану земельну ділянку за ПОСП «Сидори».

У подальшому, 05 березня 2018 року, ОСОБА_1 передав в оренду свою земельну ділянку ТОВ «Еліта-2010». ПОСП «Сидори» звернулося до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним, але в цей же період, 04 грудня 2018 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «Еліта-2010» був укладений договір про розірвання їхнього договору оренди від 05 березня 2018 року. Після чого, на підставі заяви ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дуднік І. В., державним кадастровим реєстратором відділу у Білоцерківському районі МРУЮ ГУ Держгеокадастру 07 грудня 2018 року здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0030 на дві земельні ділянки - площею по 1,418 га, кожна, з кадастровими номерами :04:006:0077 та :04:006:0078. 11 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М. О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на сформовані внаслідок поділу спірні земельні ділянки за ОСОБА_1

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклав договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , за яким передав свою земельну ділянку в оренду ФГ «Пролісок», а також 10 грудня 2018 року він уклав договір оренди №1С, передавши в оренду свою земельну ділянку ФГ «Дари Ланів».

14 грудня 2018 року державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 1,418 га з кадастровим номером :04:006:0077 за ФГ «Пролісок» та прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 1,418 га з кадастровим номером :04:006:0078 за ФГ «Дари Ланів».

Позивач вважає, що власник земельної ділянки не мав права передавати спірні земельні ділянки в оренду іншим особам. Скасування Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за позивачем права оренди позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0030, що виникло на підставі договору оренди, не припинило це право і жодним чином не вплинуло на його дійсність, договір оренди є дійсним, а тому права ПОСП «Сидори» як законного орендаря підлягають судовому захисту.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю заявлених вимог. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2019 року, про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:006:0077 та :04:006:0078.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПОСП «Сидори» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, змінити розподіл судових витрат між сторонами, стягнути у рівних частинах з ОСОБА_1 , ФГ «Пролісок», ФГ «Дари Ланів» та державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М. О. на користь ПОСП «Сидори» понесені ним у зв`язку з розглядом справи № 357/8212/19 у суді першої інстанції судові витрати у розмірі 42 892 грн 51 коп. (т. 2, а. с. 205-216).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Л. А., вказує, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено докази по справі та вірно встановлено, що відсутність виконання істотних умов договору оренди свідчить про те, що такий договір не набув чинності та не створює для сторін виконання/невиконання будь яких прав, обов`язків встановлених ним, а також свідчить про відсутність у орендаря права оренди на земельну ділянку. Клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає, оскільки позивач був зобов`язаний подати усі наявні докази по справі разом із позовною заявою, в тому числі, якщо позивач убачав перешкоду щодо розгляду справи, то він мав подати клопотання про зупинення провадження у справі ще у 2019 року, однак таких дій не вчиняв.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФГ «Дари Ланів» та ФГ «Пролісок», адвокат Косяк В. М., вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вона не спростовує законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Клопотання про зупинення провадження не підлягає задоволенню, оскільки на момент звернення до суду із даним позовом скаржник визнав, що оскарження Наказу Міністерства юстиції України № 728/5 від 15 березня 2018 року не має істотного значення для даної справи, не впливає на предмет спору та не перешкоджає розгляду даної справи.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі за п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 357/3844/20, у якій оскаржується наказ Міністерства № 728/5 від 15 березня 2018 року, з огляду на таке.

За правилами ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 210 ЦПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється, зокрема, тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність процесуальних підстав для зупинення провадження у справі за п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 357/3844/20.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А.,пояснення учасників справи: представників ПОСП «Сидори», адвокатів Тетерю С. І. та Поворознюк О. Ю., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити; представника ОСОБА_1 , адвоката Марценюк Л. А., і представника ФГ «Дари Ланів» та ФГ «Пролісок», адвоката Косяка В. М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належала земельна ділянки площею 2,836 га з кадастровим номером :04:006:0030, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована у межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 1, а. с. 17, 20).

30 листопада 2015 року між ПОСП «Сидори» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № б/н (т. 1, а. с. 15-16).

За вказаним договором оренди позивач ПОСП «Сидори» набуло право оренди земельної ділянки площею 2,836 га з кадастровим номером :04:006:0030 строком на 7 років, зі сплатою орендодавцю орендної плати, яка нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 3029 грн 99 коп. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 3 роки за взаємною згодою сторін.

Згідно з п. 37 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

14 грудня 2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Попова Л. О. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 27047111 (т.1, а. с. 20).

Наказом Міністерства Юстиції України № 728/5 від 15 березня 2018 року була задоволена колективна скарга громадян, в тому числі, й громадина ОСОБА_1 , та було скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ПОСП «Сидори» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0030, яке було зареєстроване на підставі договору оренди від 30 листопада 2015 року (т.1, а. с. 33).

05 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Еліта-2010» було укладено договір оренди № 40 земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0030.

07 грудня 2018 року державним кадастровим реєстратором були прийняті рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0030, шляхом закриття Поземельної книги і скасування кадастрового номера цієї земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Також було прийнято рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0077, загальною площею 1,418 га та державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0078 загальною площею 1,418 га, які утворилися внаслідок поділу.

11 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М. О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на сформовані внаслідок поділу спірні земельні ділянки по 1,1418 га кожна (т. 1, а. с. 21-23).

10 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Дари Ланів» було укладено договір оренди земельної ділянки № 1С з кадастровим номером :04:006:0078 загальною площею 1,418 га, а також, 10 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Пролісок» було укладено договір оренди земельної ділянки № 19С з кадастровим номером :04:006:0077 загальною площею 1,418 га (т. 1, а. с. 21-23).

14 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М. О. прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0077 за ФГ «Пролісок», а на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0078 за ФГ «Дари Ланів».

ПОСП «Сидори», дізнавшись про вище викладені обставини поділу земельної ділянки, направило ОСОБА_1 пропозицію (Оферту) про внесення змін до договору оренди землі № б/н від 30 листопада 2015 року, де виклало пропозицію та обґрунтувало підстави для внесення змін до договору оренди в частині, що ідентифікують об`єкт оренди, а саме: кадастрових номерів та площі орендованих земельних ділянок, грошової оцінки, сформованих внаслідок поділу земельної ділянки, яка була першочергово передана в оренду позивачу (т. 1, а. с. 46-50). Однак, представник позивача суду повідомив, що власником земельних ділянок було проігноровано пропозицію (оферту).

За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову ПОСП «Сидори», районний суд виходив з такого. Зі скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно - права оренди на спірну земельну ділянку та внесенням відповідних відомостей до Реєстру, втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме - скасовується державна реєстрація речового права і особа у відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 125 ЗК України, вважається такою, що не набула відповідного речового права.

Отже, скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди позивача, держава офіційно не визнає і не підтверджує факт набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , оскільки відповідні відомості були виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до п. 37, укладеного між ПОСП «Сидори» та ОСОБА_1 договору оренди, він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. Томусуд відхилив позицію сторони позивача, викладену в додаткових поясненнях, щодо набрання чинності Договором оренди від 30.11.2015 року, де орендарем є ПОСП «Сидори», - з моменту його підписання сторонами.

Наказ Міністерства юстиції України № 728/5 від 15 березня 2018 року є чинним і відповідного судового рішення про його скасування не надано. Крім того, оскарження позивачем в судовому порядку дій чи рішення Міністерства юстиції України не спростовують сам факт існування такого рішення державного реєстратора про скасування реєстрації права оренди позивача, станом на час поділу власником своєї земельної ділянки та на час укладення спірних договорів оренди з іншими орендарями.

Станом на час розгляду справи земельна ділянка, яка була передана в оренду позивачу, поділена, внаслідок чого сформовано інші земельні ділянки, яким присвоєно інші кадастрові номери. Отже, земельна ділянка площею 2,836 га не існує як об`єкт цивільних прав, оскільки в її межах, шляхом поділу, утворені інші земельні ділянки. Об`єктивно відбулась зміна меж земельної ділянки та площі, припинилось існування земельної ділянки площею 2,836 га, що є перешкодою для ефективного захисту прав позивача шляхом внесення змін до договору оренди. Внесення рішенням суду запропонованих позивачем змін до Договору оренди від 30 листопада 2015 року може призвести до порушень позивачем меж здійснення цивільних прав (ст. 13 ЦК України).

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ПОСП «Сидори» апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ПОСП «Сидори» відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови у задоволенні заявленого ПОСП «Сидори» позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.2, а. с.134-139).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення районним судом при вирішенні позовних вимог норм матеріального права відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Аналогічні положення містить ст. 6 Закону України «Про оренду землі», згідно з якою орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст. 124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

А згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

У даній справі судом першої інстанції правильно встановлено, що наказом Міністерства № 728/5 від 15 березня 2018 року скасоване рішення державного реєстратора № 27047111 від 14 грудня 2015 року про державну реєстрацію права оренди, за договором оренди укладеним 30 листопада 2015 року між ПОСП «Сидори» та ОСОБА_1 .

Зі скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно - права оренди на спірну земельну ділянку, та внесенням відповідних відомостей до Реєстру втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме - скасовується державна реєстрація речового права і особа у відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 125 ЗК України вважається такою, що не набула відповідного речового права.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову в частині визнання правочину недійсним, оскільки укладення договору і реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку на підставі договору за відповідачами ФГ «Дари Ланів» та ФГ «Пролісок» після скасування реєстрації права оренди позивача, не порушує прав останнього, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині, зокрема про те, що скасування рішення державного реєстратора не призводить до припинення права оренди, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.

Одночасно апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги позивача про те, що районний суд помилково ототожнив поняття «державної реєстрації договору» із поняттям «державної реєстрації права оренди», оскільки у даних правовідносинах відбулося скасування державної реєстрації права оренди, а тому, незважаючи на наявність підписаного договору оренди, таке право не вважається набутим за відсутності його державної реєстрації, що прямо убачається із вищенаведених норм законодавства у сфері оренди землі.

Крім того, у даних правовідносинах відповідно до змісту п. 37 Договору оренди землі від 30 листопада 2015 року, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування районним судом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справах № 322/1178/17 також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки це не вплинуло на правильність висновку суду щодо відсутності правових підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними.

Одночасно апеляційний суд констатує, що Верховним Судом у справі № 357/8110/18 (у подібних правовідносинах) висловлені наступні висновки. Встановивши, що державна реєстрація речового права позивача на спірну земельну ділянку була скасована 15 березня 2018 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача, оскільки на момент початку перебігу строку дії укладеного 02 березня 2018 року договору оренди землі, відлік якого обраховується з 16 березня 2018 року - часу здійснення на підставі вказаного договору державної реєстрації речового права за Відповідачем, права та інтереси позивача порушені не були, оскільки права на вказаний об`єкт нерухомого майна у нього вже були відсутні. Тобто, укладення оскарженого договору оренди не стало перешкодою для позивача у реалізації права користування тією самою земельною ділянкою, що виключає наявність підстав для визнання договору оренди землі недійсним.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного тлумачення судом п. 37 Договору оренди землі, укладеного між ПОСП «Сидори» та ОСОБА_1 , також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у даному випадку суд жодним чином не тлумачив зміст п. 37 Договору оренди землі, а лише прочитав його так, як він написаний.

Як убачається зі змісту п. 37 Договору оренди землі від 30 листопада 2015 року, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.

Цей пункт договору у повній мірі відповідає положенням ст. 125 ЗК України, відповідно до яких право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права, а не з моменту укладення договору оренди землі.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що районним судом при вирішенні справи не були враховані висновки Верховного Суду, згідно з якими відсутність державної реєстрації права оренди на земельну ділянку не позбавляє орендаря права оспорювати договір оренди землі, укладений власником земельної ділянки з іншим орендарем, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

По-перше, наведені позивачем висновки районного суду стосуються не подібних, а інших правовідносин.

По-друге, у даній справі суд відмовив ПОСП «Сидори» у позові не з підстав відсутності права вимоги як такого, а ураховуючи ту обставину, що на час укладення оспорюваного договору оренди позивач не був наділений правом оренди земельних ділянок, які є предметом оспорюваними договорами, тому оспорюваними договорами його право орендаря не порушене.

Ураховуючи, що, як вже наведено вище, висновки районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди землі від 10 грудня 2018 року, укладених між ОСОБА_1 і ФГ «Дари Ланів» та ОСОБА_1 і ФГ «Пролісок» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :04:006:0077 та :04:006:0078, є обґрунтованими, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку районного суду про обрання позивачем невірного способу захисту в частині інших, похідних, вимог не мають вирішального значення для правильного вирішення спору.

Оскільки доводи апеляційної скарги є ідентичними аргументам позивача у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки районного суду є достатньо аргументованими, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, № 49684/99, § 2)).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Стосовно розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У даному випадку матеріали справи свідчать, що при розгляді справи у апеляційній інстанції представником ФГ «Дари Ланів» та ФГ «Пролісок», адвокатом Косяком В. М., разом із клопотанням про стягнення судових витрат було надано копію договору № 60 про правничу допомогу від 23 лютого 2021 року, укладеного між АО «МКБ ГРУПП» та ФГ «Пролісок» (т. 3, а.с.20), копію акту приймання-передачі правничої допомоги про виконання договору № 60 про правничу допомогу від 23 лютого 2021 року (т. 3 а.с.21); платіжне доручення від 25 лютого 2021 року № 325 виданого АТ «Райффайзен Банк Аваль» про сплату послуг з надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн (т. 3, а.с.22), копію договору № 61 про правничу допомогу від 23 лютого 2021 року, укладеного між АО «МКБ ГРУПП» та ФГ «Дари Ланів» (т. 3 а.с.23), копію акту приймання-передачі правничої допомоги про виконання договору № 61 про правничу допомогу від 23 лютого 2021 року (т. 3, а.с.24), платіжне доручення від 25 лютого 2021 року № 307 виданого АТ «Райффайзен Банк Аваль» про сплату послуг з надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн (т. 3, а.с.25).

Також п. 2.2 договорів № 60 та № 61 про правничу допомогу від 23 лютого 2021 року передбачено, що за виграну справу в апеляційній інстанції, клієнт сплачує адвокату гонорар успіху в розмірі 3 000 грн (т. 3, а. с. 20, 23).

Аналізуючи надані представником ФГ «Дари Ланів» та ФГ «Пролісок», адвокатом Косяком В. М., докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат понесених на оплату професійної правничої допомоги та тривалість розгляду справи, її складність, та той факт, що адвокатське об`єднання «МКБ ГРУП» не здійснювало представництво відповідачів у суді першої інстанції, у зв`язку із чим адвокату потребувався відповідний час для аналізу та вивчення обставин справи та наданих документів, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу ФГ «Дари Ланів» та ФГ «Пролісок» є підтвердженим та таким, що відповідає складності справи та виконаним адвокатом роботам.

Заявляючи вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у апеляційному суді, представник ОСОБА_1 , адвокат Марценюк Л. А., надала суду копію ордеру на надання правничої допомоги № 1092244 (т. 3, а.с.66), копію свідоцтва Марценюк Л. А. про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС № 8616/ від 27 грудня 2019 року (т. 3, а.с.67), копію договору про надання правової допомоги № 27/21 від 22 лютого 2021 року (т. 3, а.с.68) та копію додатку № 1 до вказаного договору (т. 3, а.с.69), копію акту виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 26 лютого 2021 року (т. 3, а.с.70), товарний чек № 41 від 26 лютого 2021 року на оплату послуг у розмірі 7 500 грн. (т.3, а.с.71).

Крім того, п. 4.2 договору про надання правової допомоги 27/21 від 22 лютого 2021 року передбачено, що у разі, якщо буде досягнуто мету представника клієнта в судах України (прийнято судове рішення на користь клієнта), клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 5 000 грн (гонорар успіху).

Вказані витрати також знайшли своє підтвердження в ході перевірки апеляційним судом, тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з позивача відшкодування витрат ОСОБА_1 на правову допомогу у заявленому розмірі.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Тетері Світлани Ігорівни в інтересах Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» (Код , місцезнаходження: 09131, с. Сидори, вул. Радянська, 2) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» (Код , місцезнаходження: 09131, с. Сидори, вул. Радянська, 2) на користь Фермерського господарства «Пролісок» (Код , місцезнаходження смт Терезине, вул. Першотравнева, 2) 8 000 (вісім тисяч) грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» (Код , місцезнаходження 09131, с. Сидори, вул. Радянська, 2) на користь Фермерського господарства «Дари Ланів» (Код , місцезнаходження: 09133, смт Терезине, вул. Першотравнева, 2) 8 000 (вісім тисяч) грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома