Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/963/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.04.2021смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі

головуючої судді: Єгорової Н.І.,

при секретареві: Маковецькій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка Миколаївської області цивільну справу, за правилами загального позовного провадження, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» про визнання недійсним кредитного договору

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що 17.10..2019року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №1390491.

За умовами договору позивач отримав грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. строком на 30 днів. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом, а саме: знижена процентна ставка становить 1,53% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (558,45% річних) в межах строку надання кредиту та стандартна процентна ставка, яка становить 1,80% від суми позики за кожен день користування кредитом (657,00% річних). Загальна вартість кредиту за зниженою ставкою складає 145.90% від суми кредиту (у процентному виразі) або 5836грн.(у грошовому виразі) та включає в себе проценти за користуванням кредитом 45.90% від суми кредиту(у процентному виразі) або 1836грн(у грошовому виразі).

Позивач вважає, що при укладенні вказаного кредитного договору були порушені його права як споживача. Зокрема, кредитором не було надано йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням кредитного договору. При видачі кредитних коштів його не ознайомили з умовами кредитування та всіма ризиками. Не надали інформації, щодо надання фінансових послуг. Крім того, в порушення вимог чинного законодавства, відповідачем сума нарахованої компенсації є непропорційно великою. Умови договору передбачають застосування подвійної відповідальності за невиконання умов договору, а саме: пеню та штраф за прострочення платежів. Всупереч волевиявленню позичальника договором передбачено дозвіл на обробку його персональних даних, що порушує права споживача.

Позивач просить в позовній заяві визнати недійсним кредитний договір №1390491 від 17.10.2019.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог , посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Перед подачею заявки про видачу кредиту в електронній формі клієнт обов"язково ознайомлюється з усією інформацією про порядок та умови видачі кредитних коштів та розцінками щодо надання фінансових послуг, оскільки без такого підтвердження у клієнта відсутня технічна можливість перейти на наступну сторінку для подальшого оформлення кредиту. Кінцеве оформлення кредиту позивачем свідчить про те, що він отримав всю необхідну інформацію по кредиту та погодився з нею, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

Крім того, представник відповідача зазначив, що встановлення у кредитному договорі плати (процентів) за користування кредитними коштами не є компенсацією в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить звернути увагу, що позивач мав право відкликати свою згоду на укладення кредитного договору, проте цього не зробив у визначений законом строк. Щодо персональних даних позивача представник відповідача зауважив, що такі дані третім особам товариством не розголошувалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що 17.10.2019року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №1390491 в електронній формі.

За умовами договору позивач отримав грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. строком на 30 днів. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом, а саме: знижена процентна ставка становить 1,53% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (558,45% річних) в межах строку надання кредиту та стандартна процентна ставка, яка становить 1,80% від суми позики за кожен день користування кредитом (657,00% річних). Загальна вартість кредиту за зниженою ставкою складає 145.90% від суми кредиту (у процентному виразі) або 5836грн.(у грошовому виразі) та включає в себе проценти за користуванням кредитом 45.90% від суми кредиту(у процентному виразі) або 1836грн(у грошовому виразі).

У вступній частині вказаного договору передбачено, що невід"ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна", які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Приймаючи умови цього Договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно їх дотримуватися.

Пункт 3.1 договору передбачає, що сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюється згідно графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 3.2 договору нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики в межах строку надання позики за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів.

Відповідно до п. 4.4 договору у випадку прострочення повернення суми позики клієнт зобов`язаний сплатити товариству неустойку.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що штрафи та пеня не можуть перевищувати граничний їх розмір, що становить 50% від суми, одержаної клієнтом за цим договором -

2 000,00 грн.

Згідно із п. 6.5 договору клієнт надає свою однозначну, беззастережну і необмежену згоду на обробку персональних даних.

У розділі 7 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивача, а також зазначено, що договір ним підписано електронно-цифровим підписом 17.10.2019р. 09:06:16.

Досліджуючи письмові докази, надані відповідачем, судом встановлено, що товариство виконало свої зобов`язання перед позичальником, перерахувавши кредитні кошти на карту позичальника.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2019р.. відповідач шляхом направлення позивачу індивідуальної частини кредитного договору адресована пропозиція (оферта) укласти електронний договір. Дані відомості підтверджують, що спірний договір укладено шляхом використання позичальником (позивачкою) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на його мобільний телефон смс - повідомленням.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на день укладення кредитного договору) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».

Статтями 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №6-1341цс15 від 02.12.2015.

Матеріали справи спростовують твердження позивача про те, що кредитором не було надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту як перед укладенням, так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Укладаючи договір про надання коштів у позику в електронній формі, позивач мав можливість і час ознайомитися з умовами договору, розцінками фінансових послуг. За умовами договору він мав право відмовитися від укладання договору. Однак, підписавши договір електронним підписом, позивач погодився на умови договору, отримавши позику, якою користувався на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як передбачено у п. 4.4. договору у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 1.20%% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення.;

на 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 150,0 грн. (п.4.4.2.); на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300,0 грн. (п.4.4.3.); на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500,0 грн. (п.4.4.4).

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

З огляду на викладене, суд вважає, що порядок обрахування неустойки, закріплений у п. 4.4. кредитного договору передбачає можливість нарахування непропорційно великої суми компенсації у порівнянні з розміром основного боргу. Таким чином, не відповідає засадам добросовісності та розумності, і є несправедливим.

Відтак, в силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підстави для визнання п. 4.4. кредитного договору недійсним.

Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України №6-94цс13 від 25.12.2013).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із позовної заяви та досліджених письмових доказів встановлено, що погоджену суму коштів позивачем отримано, згоду на обробку своїх персональних даних протягом 14 днів після укладення спірного договору у розумінні ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відкликано не було.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати недійсним п. 4.4. кредитного договору, решта позовних вимог не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840.80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (03062, м. Київ, просп. Перемоги, 90-А, ) про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити частково.

Визнати недійсним п. 4.4. договору № 1390491 про надання фінансового кредиту, укладеного 17.10.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 ..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА»(03062, м. Київ, просп. Перемоги, 90-А, ) на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп..

В задоволені іншої частини вимог , а саме- визнання кредитного договору в цілому недійсним- відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Єгорова