Справа № 548/1173/20
Провадження №2/548/103/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.03.2021 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді- Миркушіної Н.С.,
за участю секретаря судового засідання - Калініченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги мотивував тим, що 06.12.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №9053, вчиненого 27.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 21 742, 04 грн.
ОСОБА_1 вважає, що стягнута з нього сума не є безспірною, оскільки відповідачем пропущено трирічний строк позовної давності.
Позивач просив суд визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 24.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 21.09.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та відкладено підготовче судове засідання.
Ухвалами Хорольського районного суду Полтавської області від 23.10.2020 року та 28.12.2020 року відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило.

У судове засідання третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не з`явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, пояснень щодо позову не подав.

У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В. не з`явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, пояснень щодо позову не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши позицію позивача, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 06.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говорова П.В., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №9053, вчиненого 27.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. про стягнення з позивача заборгованості в сумі 21 742, 04 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс», відсуплено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015 року, якому в свою чергу ПАТ « ПлатинумБанк», на підставі Договору про відступлення права вимоги № 20140730-Г від 30.07.2014 року, відсуплено право вимоги за договором від 25.04.2013 року, укладеного між ПАТ « ПлатинумБанк» та позивачем ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 21.09.2020 року витребувано від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Отапенка Євгена Михайловича належно завірені копії документів: заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , про видачу виконавчого напису з доданими документами; оригіналу кредитного договору та розрахунку заборгованості; виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строку її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; виконавчого напису № 9053, виданого 27.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем.

Згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Станом на 10.03.2021 року вищевказані докази витребувані судом, треті особи без повідомлення причин неподали, тому суд відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України визнає наступне.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В статтях 87-91 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року по справі 320/8269/15-ц(провадження №14-83цс18) вказала, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17 вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17 вказав, що для правильного застосування положень стст.87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів і є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника. Разом із тим, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору між стягувачем та боржником щодо заборгованості.

Суд бере до уваги також те, що станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису від 27.09.2019 року вже минув трирічний строк для звернення до нотаріуса за вчиненням даного виконавчого напису, незважаючи на те, що право вимоги за даним кредитним договором перейшло до іншого суб`єкту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», лише № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 право вимоги примусового стягнення боргу не може обчислюватись з дня відступлення прав вимоги новому кредитору, оскільки зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Судувід 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 слідує, що якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, посилаючись на те, що: «…Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Суд визнає відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, що укладений кредитний договір, нотаріально не посвідчувався.

При вчиненні виконавчого напису нотаріуса безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Під час вчинення наведеної нотаріальної дії нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевказане суд приходить до в висновку, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 610, 611, 625,634 ЦК України, ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 280 -283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис № 9053, виданий 27.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , якому Товариством з обмеженою відповідальністю ФК «Європейська агенція з повернення боргів», , відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс», , відсуплено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015 року, якому в свою чергу ПАТ «ПлатинумБанк», , на підставі Договору про відступлення права вимоги № 20140730-Г від 30.07.2014 року, відсуплено право вимоги за договором від 25.04.2013 року, укладеного між ПАТ «ПлатинумБанк» та ОСОБА_1 , кошти в сумі 21 742, 04 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», код ЄДРПОУ: 35017877, адреса: м. Ірпінь Київської області, вул.Стельмаха, 9А офіс 203,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, адреса: м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, 7,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, адреса: м. Буча Київської області, вул. Нове Шосе, 3.

Повний текст судового рішення складено 10.03.2021 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна