КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-з/824/263/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
УХВАЛА

30 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державної казначейської служби України про зміну способу виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом.

Просив відшкодувати йому втрату доходу у розмірі 960 996 гривень, витрати на юридичну допомогу в розмірі 378 750 гривень, а також, моральну шкоду в розмірі 100 000 000 гривень.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 09 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнено на користь ОСОБА_1 960 996 грн. втраченого грошового доходу, 378 750 грн. витрат сплачених за надання йому юридичної допомоги та 3 000 000 грн. моральної шкоди.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року рішення Подільського районного суду м.Києва від 09 липня 2020 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, визначено її розмір в сумі 242 000 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Компенсовано Державній казначейській службі України та Службі безпеки України сплачений судовий збір в розмірі 13 077 грн. 56 коп. кожному, за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнено з Офісу Генерального Прокурора та Міністерства внутрішніх справ України в дохід держави судовий збір в розмірі 137 грн. 44 коп. з кожного.

Представник Державної казначейської служби України звернувся із заявою про зміну способу виконання судового рішення - постанови Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, в частині компенсації судового збору.

Вказує, що формулювання резолютивної частини судового рішення робить його виконання неможливим, оскільки органи казначейства здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету, а тому вважає за доцільне змінити спосіб виконання рішення шляхом стягнення судового збору, а не його компенсації.

В судове засідання з`явився представник Офісу Генерального прокурора, вказував, що розраховує на розсуд суду у вирішенні вказаного питання. Інші належним чином повідомлені учасники справи, в тому числі заявник, не з`явились.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч.1-3 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України врегульовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Нормою ч.1,3 ст. 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист є виконавчим документом. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

За нормою ч.1, 3, 7 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Тобто, Державна казначейська служба України за цією нормою є суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на виконання рішення судів.

Постановою КМУ від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», а саме, п. 2 встановлено, що, зокрема, підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. Відповідно до п. 4 компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення.

Постановою КМУ від 03 серпня 2011 року №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 2 Порядку визначено, що безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Також, у цьому пункті міститься роз`яснення терміну «боржники» - це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Згідно з п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Крім того, п. 4 Порядку передбачено, що органи Казначейства, зокрема, вживають заходів до виконання виконавчих документів.

Відповідно до п. 24 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п.6 Порядку.

Крім того, п. 18, 26 Порядку чітко передбачено, що виконання виконавчих документів щодо стягнення судового збору, зарахованого до державного бюджету, здійснюється органами Казначейства без звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, за відповідною інформацією. Судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету.

Колегія суддів зауважує, що вищу юридичну силу у порівнянні із вказаним порядком мають норми ЦПК України, зокрема ст. 141 ЦПК України, якою керувався апеляційний суд, що постановив саме компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому КМУ, сплачений судовий збір у визначеному розмірі.

Законодавчого врегулювання терміну «зміна способу і порядку виконання судового рішення» у чинному законодавстві не міститься, проте, на переконання суду, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Змінивши спосіб та порядок виконання постанови апеляційного суду, а саме його резолютивної частини, відповідно до вимог заявника, суд змінить останнє по суті, що є неприпустимим та виходить за межі повноважень суду.

При цьому, фактично не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заявник не надав доказів на підтвердження того, що судове рішення неможливо виконати, тобто, звернення до суду є передчасним.

Слід в цьому контексті навести п. 9 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, за змістом якого зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Колегія суддів зауважує, що «компенсація» і є за своєю сутністю способом стягнення на користь апелянта судового збору, прямо передбачена ч.6 ст. 141 ЦПК України, яка є чинною, тобто, відповідає закону, як на час ухвалення додаткової постанови, так і на час розгляду цієї заяви.

Суд наголошує, що не було встановлено обставин, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення в частині компенсації судового збору.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки вимоги заявника не ґрунтуються на законі, альтернативного способу стягнення судового збору ст. 141 ЦПК України не передбачено, суд відмовляє у задоволенні заяви у повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 5, 10, 18, 247, 258-259, 389, 431, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державної казначейської служби України про зміну способу виконання судового рішення - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: