ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1409/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарях Римар М.М., Пугач Д.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідач не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, яка зареєстрована у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач у вказаній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт квартири не здійснює. Позивач вимушений сплачувати за відповідача комунальні послуги, а тому її дії порушують права позивача як власника квартири.

Ухвалою суду від 28.08.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з повідомленням сторін.

23.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що квартира є спільною власністю подружжя і в ній знаходяться її речі. Вказала, що позивач здає спірну квартиру в оренду та отримує орендну плату. А тому її реєстрація в квартирі не порушує права позивача. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав, що в 2010 році зареєстрував шлюб з відповідачем, який було розірвано 31.03.2020 рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Квартира була придбана позивачем в 2004 році, тобто до шлюбу, а тому є його особистою власністю. Відповідач в квартирі ніколи не проживала, а була лише зареєстрована, оскільки вони родиною мешкали в АДРЕСА_2 . Після розірвання шлюбу влітку 2019 позивач разом з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 переїхав проживати до спірної квартири. Вказав, що в квартирі речей відповідача немає.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.11.2010, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва 31.03.2020.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.03.2004, копія якого наявна в матеріалах справи.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності

Враховуючи, що вказана вище квартира була прибана позивачем до укладення шлюбу з відповідачем, вона є особистою власністю позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до витягу з електронного реєстру територіальної громади м. Києва від 27.08.2020, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, за аналізом вказаної правової норми право користування житлом членом сім`ї власника житла втрачається виключно у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_2 з моменту реєстрації у спірній квартирі не проживала.

Вказане підтверджується також показами свідка ОСОБА_4 , який суду пояснив, що є батьком позивача, кожного тижня буває у сина, провідує онуку. Відповідача на протязі останніх 5 років у квартирі не бачив, оскільки вона проживає в АДРЕСА_2 . Відповідач комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не здійснює, квартирою не цікавиться, її речей у квартирі немає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що працює консьєржем в будинку, де проживає позивач з дочкою ОСОБА_4 . У квартирі інші особи не проживають, матері дитини вона ніколи не бачила, до школи дитину супроводжує батько.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованою у ній, що також порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, суд дійшов висновку про наявність обставин для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, на підставі ст. 405 ЦК України, ст.ст. 6,7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ю.С.Мицик