Номер провадження: 22-ц/813/4817/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого Цюри Т.В.

суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття нежитлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 та уточнивши позовні вимоги заявою від 05.02.2020 року просила: відшкодувати матеріальну шкоду внаслідок залиття нежитлового приміщення №505 за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 43314,00 грн., що складає вартість виконання ремонтно-будівельних робіт та понесених судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником нежитлового приміщення №505 за адресою: АДРЕСА_1 . Над приміщення позивача розташований салон краси «Image Studio Shine» власником якого є відповідач. 19.05.2015 року сталося перше залиття приміщення позивача. В двадцятих числах травня 2017 року відповідач вдруге затопила приміщення позивача. Позивач використовує приміщення як офіс та внаслідок залиття були пошкоджені також меблі, техніка та знищені документи. Відповідач визнає, що залиття сталося внаслідок недбалого ставлення до сантехніки, втім добровільно відшкодовувати шкоду відмовляється.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття нежитлового приміщення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду, внаслідок залиття нежитлового приміщення у розмірі 43 314 (сорок три тисячі триста чотирнадцять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правову допомогу у розмірі 21 840 (двадцять одна тисяча вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду, у квітні 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття нежитлового приміщення залишено без задоволення.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав №30023074 Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 20.05.2011 року.

Актом майстра дільниці №10 та сантехніка дільниці №10 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» від 29.04.2015 року встановлено залиття нежитлового приміщення АДРЕСА_4 . Також в акті вказано, що намокання виникло з квартири АДРЕСА_5 , яка розміщена поверхом вище та використовується як перукарня, через неналежне ставлення до сантехніки ОСОБА_1 .

Актом майстра дільниці №7 та сантехніка Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» від 26.05.2017 року підтверджується, що у приміщенні, що належить позивачу, у першій кімнаті наявні сліди залиття на стелі та стінах по всьому периметру кімнати; через постійне залиття стеля у приміщення провисає; перекриття між приміщенням позивача та квартирою АДРЕСА_5 прийшло в непридатний стан; у другій кімнаті, площею 4 кв.м. наявні сліди залиття на стелі та стінах; через постійне залиття електрична проводка у приміщенні зіпсована та непридатна для використання; у коридорі внаслідок залиття частина стелі обвалилася. В акті встановлено, що залив відбувається з вище розміщеної квартири АДРЕСА_5 , яку власниця ОСОБА_1 використовує не за призначенням через не належне ставлення до сантехніки.

З інформаційної довідки №91707311 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_1 .

З висновку експерта ОСОБА_5 №027/2019 судової будівельно-технічної експертизи від 13.01.2020 року встановлено, що нежитлове приміщення АДРЕСА_4 дійсно постраждало від залиття від 29.04.2015 року та 26.05.2017 року. Причиною залиття приміщення є халатне ставлення з сантехнічними приладами в квартирі АДРЕСА_5 . Вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для усунення виявлених пошкоджень в нежитловому приміщення № НОМЕР_2 , яке постраждало внаслідок залиття становить 43 314 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , районний суд дійшов до висновку, що залиття квартири позивача сталося внаслідок халатного ставлення до сантехнічного обладнання у квартирі відповідачки АДРЕСА_6 .

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

З Додатку до даних Правил вбачається, що в Акті про залиття має бути зазначено причини залиття, встановлені при обстеженні, а також хто заподіяв шкоду, висновки і рекомендації комісії. Крім того, в акті має бути описано, що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено.

За змістом Додатку з Актом мають бути ознайомлені мешканці квартири, винні в залитті.

Відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

В поданій апеляційній скарзі представник апелянта посилається на те, що акти про залиття квартири від 29.04.2015 року та від 26.05.2017 року, надані позивачем до суду не відповідають формі, встановлений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76 « Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в них не наведені матеріальна шкода, акти складені за відсутністю відповідача та акти не затверджені начальником ПУ №7 та ПУ №10. Крім того, апелянт посилався на те, що проведеною судовою будівельно-технічною експертизою від 13.01.2020 року не встановлено дійсну причину залиття, оскільки експерт в своєму висновку посилався лише на копії наданих позивачем актів.

Щодо посилань апелянта на не встановлення дійсної причини залиття нежитлового приміщення № 505 за адресою АДРЕСА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

13 січня 2020 року судовим експертом Мазуровою І.С. надано висновок № 027/2019 судової будівельно-технічної експертизи згідно якго в результаті проведеного візуально- інструментального огляду приміщень нежитлового приміщення № 505, а також виходячи з проведеного дослідження наданої експерту документації, а саме Акту від 29.04.2015 року та копії Акту від 26.05.2017 року встановлено, що дійсно пошкоджені приміщення обстежуваного нежитлового приміщення № НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які постраждали внаслідок залиття від 29.04.2015 року та 26.05.2017 року, причиною залиття являється халатне ставлення з сантехнічними приладами в квартирі АДРЕСА_5 , вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати для усунення виявлених пошкоджень в нежитловому приміщенні № 505 за адресою: АДРЕСА_1 , яке постраждало внаслідок залиття, визначена відповідно до вимог ДСТУ, з урахуванням фактично визначених в натурі об`ємів робіт та становить 43 314 грн.

Слід зазначити, що експертом проведено як оцінку доказів, так і обстеження самого приміщення, що свідчить про встановлення дійсних причин залиття та про проведення належного експертного дослідження.

Крім того, дослідивши наявні в матеріалах справи акти від 29.04.2015 року та від 26.05.2017 року, апеляційний суд встановив, що вказані акти підписані майстрами та сантехніком ПУ №7 та ПУ №10 КП ЖКС «Портофранківський» й завірені печаткою КП ЖКС «Портофранківський», що свідчить про належне оформлення актів та про належність осіб, які здійснювали перевірку кватири та встановлення факту залиття. Відповідно до вказаних актів залиття нежитлового приміщення №505 за адресою: АДРЕСА_1 сталося через халатне ставлення з сантехнічними приладами в квартирі АДРЕСА_6 , власницею якої є ОСОБА_1 .

Жодних доказів на спростування висновку експерта, апелянтом не надано, хоча остання не позбавлена була можливості замовити інший висновок експерта та надати його суду разом з заявою про перегляд заочного рішення або ж до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі міститься посилання на призначення відповідної судової експертизи, не зазначаючи при цьому, якої саме та не подаючи клопотання з цього приводу, у відповідності до цивільно-процесуального законодавства.

Що стосується відсутності ОСОБА_1 в момент складання актів та їх непідписання , слід зазначити наступне.

Навіть, якщо відповідач не був присутній та не підписав акти від 29.04.2015 року та від 26.05.2017 року, які складені майстрами та сантехніком ПУ №7 та ПУ №10 КП ЖКС «Портофранківський», це не призведе до втрати таким документом його юридичної сили, а отже й доказового значення для справи, оскільки особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Така правова позиція узгоджується із постановою ВС по справі № 569/744/16-ц від 12.06.2019 року.

Ураховуючи, що у правовідносинах із відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, а також беручи до уваги, що відповідачка відсутність своєї вини, що є її процесуальним обов`язком згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України і ст.1166 ЦК України не довела, доказів, які б підтверджували це, не подала, суд дійшов правильного висновку, що відповідальність за завдану шкоду має нести саме відповідачка.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття нежитлового приміщення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30.03.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева