КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1835/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули у порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення індексації по сплаті аліментів та неустойки (пені) у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів у твердій грошовій сумі

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексації по сплаті аліментів та неустойки (пені) у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів у твердій грошовій сумі.

Стягнуто з ОСОБА_2 га користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію аліментів у розмірі 6 000 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 824, 13 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 14 500 грн. та індексації аліментів у розмірі 6 926 грн., та задовольнити позовні вимоги позивача повністю, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2013 року до 09 серпня 2018 року у розмірі 24 500 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексації аліментів за період з 01 липня 2013 року до 09 серпня 2018 року 12 926 грн., посилаючись на незаконність даного судового рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Також ОСОБА_1 просить задовольнити наявне в матеріалах справи клопотання про витребування доказів по справі та витребувати докази з: Державної прикордонної служби України інформацію про перетин ОСОБА_2 державного кордону України за період з 12 вересня 2013 року по теперішній час із зазначенням проміжків часу перебування за межами України (дати виїздів з України та в`їздів в України);

з АТ КБ "ПриватБанк" стосовно ОСОБА_2 , а саме, відомостей про наявність відкритих та закритих рахунків (зокрема карткові) на його ім`я, інформацію про рух коштів на зазначених рахунка та наявності на них грошових коштів за період з 12 вересня 2013 року по теперішній час (у формі виписки або в іншому вигляді); інформацію про наявність депозитних вкладів на його ім`я із зазначенням суми вкладів та терміну їх перебування за період з 12 вересня 2013 року по теперішній час.

16 грудня 2020 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 08 липня 2010 року вирішено позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначено ОСОБА_3 піклувальником брата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 09 листопада 2009 до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 12-14).

У зв`язку з несплатою аліментів, призначених вказаним вище рішенням суду, рішенням апеляційного суду Донецької області від 07 листопада 2013 року винесено рішення, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 була стягнута заборгованість по вказаних вище аліментам до досягнення дитиною повноліття в розмірі 19 801, 37 грн.

26 грудня 2013 року Апеляційним судом Донецької області було прийнято рішення по справі №256/1574/13-ц, відповідно до якого було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 01 грудня 2009 року по 01 січня 2013 року у розмірі 50 000 грн. (а.с. 29-32).

22 серпня 2013 року Апеляційним судом Донецької області було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 30 травня 2013 року та до закінчення ним навчання або до досягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15-16).

З матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_2 було відкрито три виконавчих провадження, в тому числі 12 вересня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції на підставі отриманого Виконавчого листа по справі №256/4187/13-ц, виданого Калінінським районним судом м. Донецька 11 вересня 2013 року, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №39775523 (а.с. 25).

Судом встановлено, що за вказаними вище рішеннями суду та відкритими виконавчими провадженнями ОСОБА_2 аліменти не сплачував.

Встановлено, що через рік після відкриття виконавчого провадження ВП №39775523 за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2013 року, відділ державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку переїхав до м. Краматорськ, у зв`язку із початком у 2014 році в м. Донецьку Антитерористичної операції.

Також, у зв`язку із зазначеними вище обставинами, відповідач переїхав до Києва, де фактично перебуває на сьогоднішній день.

В травні 2018 року, після звернення до уповноваженого з прав людини, виконавчі провадження за вказаними вище рішеннями суду були відкриті за місцем фактичного перебування відповідача, тобто в Голосіївському районі м. Києва.

31 травня 2018 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 56503966 щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 30 травня 2013 року та до закінчення відповідачем навчання, або ж до досягнення ним 23-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 42).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав диплом магістра 30 червня 2017 року (а.с. 26).

В липні - серпні 2018 року відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві наклав заборону боржнику та здійснив розшук автомобіля відповідача.

ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві знайшов та вилучив автомобіль відповідача, у зв`язку з чим ОСОБА_2 09 серпня 2018 року було сплачено всі борги по аліментах, в тому числі і за ВП №56503966 - заборгованість у розмірі 24 500 грн.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь суму індексації за період з 01 липня 2013 року по 09 серпня 2018 року, яка за його підрахунками становить 12 926 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2013 року до 09 серпня 2018 року у розмірі 24 500 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має скрутне матеріальне становище, а тому не має коштів для виплати неустойки та індексації, а отже, не зможе у повній мірі виконати рішення суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

17 травня 2016 року прийнято Закон України № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Цим Законом, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включено до переліку об`єктів індексації, визначених у частині першій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Закон України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» набрав чинності 12 червня 2016 року.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103».

Таким чином, з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 127/8260/17-ц.

Судом першої інстанції досліджено дані Міністерства фінансів та визначено, що індекс інфляції за період з січня 2015 року до грудня 2018 року складає: січень 2015 року - 103,1 грн., лютий 2015 року 105,3 грн., березень 2015 року - 110,8 грн., квітень 114,00 грн., травень 2015 року - 102,2 грн., червень 2015 року - 100,4 грн., липень 2015 року - 99,0 грн., серпень 99,2 грн., вересень 2015 року 102,3 грн., жовтень 2015 року - 98,7 грн., листопад 2015 року - 102,00 грн., грудень 2015 року - 100,7 грн., січень 2016 року - 100,9 грн., лютий 2016 року - 99,6 грн., березень 2016 року - 101,0 грн., квітень 2016 року - 103,5 грн., травень 2016 року - 100,1 грн., червень 2016 року - 99,8 грн., липень 2016 року - 99 ,9 грн., серпень 2016 року -99,7 грн., вересень 2016 року - 101,8 грн., жовтень 2016 року - 102,8 грн., листопад 2016 року - 101,8 грн., грудень 2016 року - 100,9 грн., січень 2017 року - 101,1 грн., лютий 2017 року - 101,0 грн., березень 2017 року - 101,8 грн., квітень 2017 року - 100,9 грн., травень 2017 року - 101,3 грн., червень 2017 року - 101,6 грн., липень 2017 року - 100,2 грн., серпень 2017 року - 99,9 грн., вересень 2017 року - 102,0 грн., жовтень 2017 року - 101,2 грн., листопад 2017 року 100,9 грн., грудень 2017 року -101,0 грн., січень 2018 року - 101,5 грн., лютий 2018 року - 100,9 грн., березень 2018 року - 101,1 грн., квітень 2018 року - 100,8 грн., травень 2018 року - 100,0 грн., червень 2018 року - 100,0 грн., липень 2018 року - 99,3 грн., серпень 2018 року - 100,01 грн., вересень 2018 року - 101,9 грн., жовтень 2018 року - 101,7 грн., листопад 2018 року 101,4 грн., грудень 2018 року -100,8 грн.

Перевіривши дані Міністерства фінансів, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції стосовно того, що індекс інфляції перевищив поріг індексації у розмірі 101% та 103% за заявлений позивачем період у січні, лютому, березні, квітні, травні , вересні та листопаді 2015 року та у квітні 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому, сума заборгованості по аліментам за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість по аліментам за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 16.03.2016 року (Справа №6-2589), від 16.09.2016 року (Справа №6-300цс16).

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У п. 22 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Суд першої інстанції, вивчивши матеріали справи та врахувавши надані відповідачем докази, вирішив зменшити суму пені до 10 000 грн., а суму індексації до 6 000 грн.

Колегія суддів погоджується із даним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до 2014 року ОСОБА_2 проживав у місті Донецьку, але змушений був покинути своє місце проживання, майно, роботу та переїхати до міста Києва у зв`язку з окупацією м. Донецьк.

В листопаді 2014 року відповідач зареєстрував своє місце перебування - м. Київ.

У відзиві на позовну заяву ( зустрічній позовній заяві) відповідач зазначає, що у зв`язку із переїздом він опинився у дуже скрутному матеріальному та психологічному стані, оскільки залишився без грошового забезпечення, житла та інших благ, а саме, відповідач вказує, що залишився без роботи, коштів на житло, а тому був позбавлений будь-якої можливості сплачувати аліменти згідно рішення суду від 22 серпня 2013 року. Також відповідач зазначив, що на даний час також не має роботи та проживає у знайомих.

З матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2018 року ОСОБА_2 оплатив повністю суму заборгованості зі штрафами, виконавчим збором та витратами. Відповідач зазначав, що на сплату суми заборгованості витратив усі свої заощадження на житло та вимушений був просити гроші у борг у друзів та знайомих.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, стосовно того, що оскільки на даний час відповідач не має коштів для виплати неустойки та індексації, а отже не зможе виконати рішення суду, а також враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та беручи до уваги заявлений позивачем розмір, необхідно зменшити суму пені до 10 000 грн. та зменшити суму індексації до 6 000 грн.

Щодо заявленого позивачем клопотання про витребування доказів, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вони є достатніми для перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: