Постанова

Іменем України

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 461/6052/16-ц

провадження № 61-21825св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Державне підприємство «Сетам»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та Державного підприємства «Сетам» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року у складі судді Стрельбицького В. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Галицький ВДВС Львівського МУЮ), Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), треті особи: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк»), про визнання електронних торгів недійсними.

Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2014 року у справі № 466/2586/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 листопада 2011 року № 10/80/041111 у розмірі 231 147,74 грн та судовий збір у розмірі 2 311,47 грн.

28 листопада 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова видано ПАТ «БМ Банк» виконавчий лист № 466/2586/14-ц, який стягувачем звернуто до примусового виконання, і постановою державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ від 22 січня 2015 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 46162500.

Під час виконавчого провадження, без належного інформування його (позивача) про намір вчинити виконавчі дії та без його участі, 11 березня 2015 року було проведено опис майна - належної йому на праві власності двокімнатної квартири на АДРЕСА_1 , без фактичного огляду квартири. 12 березня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення експерта для проведення оцінки вказаного об`єкта нерухомого майна, що унеможливило оскарження вказаних дій та рішення державного виконавця у встановленому законом порядку.

Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 від 23 квітня 2015 року ринкова вартість об`єкта оцінки була визначена в сумі 851 822,00 грн, з яким позивач не погодився.

11 листопада 2015 року державним виконавцем повторно було винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 від 13 листопада 2015 року ринкова вартість об`єкта оцінки склала 865 993,00 грн.

Повідомлення про цей висновок експерта він не отримував, що позбавило його можливості висловити свої заперечення на висновок та призвело до передачі квартири на торги для реалізації ДП «Сетам» за заниженою ціною.

Перші торги не відбулись у зв`язку з відсутністю покупців, тому 24 травня 2016 року державним виконавцем проведено уцінку майна на 30 %, вартість якого після уцінки становила 606 195,10 грн.

Другі торги, призначені на 29 червня 2016 року, також не відбулись через відсутність допущених учасників, а тому 14 липня 2016 року знову було проведено уцінку майна на 50%, вартість якого після уцінки становила 432 996,50 грн.

Треті торги були призначені на 15 серпня 2016 року і їх переможцем визначено ОСОБА_2 , яка придбала вказане майно за стартовою ціною 432 996,50 грн.

Про дату призначення торгів, результати їх проведення та про уцінки вартості майна позивачу не було відомо, і така інформація станом на 25 серпня 2016 року була відсутня в матеріалах виконавчого провадження.

Зазначає, що грубі порушення державним виконавцем вимог закону під час вчинення виконавчих дій потягли за собою незаконне та безпідставне призначення та проведення в подальшому прилюдних торгів з реалізації належного йому нерухомого майна, яке є місцем його постійного проживання.

Крім того, звертає увагу, що всупереч вимогам частини п`ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» належну йому квартиру продано з торгів на підставі звіту про оцінку майна, який втратив чинність, що є підставою для визнання торгів недійсними.

Також позивач зазначає, що порушення його прав полягає в тому, що при залишку заборгованості за кредитом в розмірі близько ста тисяч гривень, з торгів продано квартиру, яка є його житлом і не є предметом іпотеки, оскільки на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором в іпотеку банку було передано однокімнатну квартиру на АДРЕСА_2 . Тому державний виконавець повинен був вчиняти дії щодо реалізації саме цього (іпотечного) нерухомого майна, а також наявного у нього іншого рухомого майна, на яке звертається стягнення у першу чергу.

Таким чином, державним виконавцем порушено порядок та черговість стягнення, визначені статтями 55, 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що визнання оспорюваних електронних торгів недійсними є підставою для визнання недійсними всіх документів, які складались за їх результатами і на підставі яких було оформлено та зареєстровано право власності на квартиру за переможцем торгів ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги відповідно до заяви від 07 жовтня 2016 року (т. 1, а. с. 40), ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недійсними електронні торги з продажу нерухомого майна (реєстраційний номер лота 161929) - двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , які відбулись 17 серпня 2016 року, результати яких оформлені протоколом ДП «Сетам» Міністерства юстиції України від 17 серпня 2016 року № 191634 та актом державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 31 серпня 2016 року;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1071, видане 29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М.;

- визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31638824, від 29 вересня 2016 року, винесене приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Нор Н. М., номер запису про право власності: 16655592, щодо права власності ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах від 18 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними електронні торги з продажу нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер лота: 161929), які відбулись 17 серпня 2016 року, результати яких оформлені протоколом ДП «Сетам» Міністерства юстиції України від 17 серпня 2016 року № 191634 та актом державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 31 серпня 2016 року.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1071, видане 29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29 вересня 2016 року, індексний номер: 31638824, прийняте приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М., номер запису про право власності: 16655592, щодо права власності ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційні скарги Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_2 та ПАТ «БМ Банк», ДП «Сетам» залишено без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду мотивовано тим, що на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. Проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням частини п`ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038, та є підставою для визнання цих торгів недійсними, за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Висновок про вартість об`єкта оцінки квартири АДРЕСА_4 підписано 13 листопада 2015 року, а тому він був дійсним до 13 травня 2016 року.

Натомість електронні торги з продажу указаної квартири відбулись 17 серпня 2016 року.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, які б підтверджували факт належного повідомлення позивача про результати оцінки нерухомого майна від 13 листопада 2015 року.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи апеляційних скарг Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_2 , ПАТ «БМ Банк», ДП «Сетам» є необґрунтованими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У касаційних скаргах, поданих у грудні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 та ДП «Сетам» просили суд скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 мотивовано тим, що її не було залучено до участі у справі як співвідповідача, незважаючи на те, що її визнано переможцем прилюдних торгів. Зазначене є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до постанови Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 234/5177/17.

Апеляційний суд не врахував, що квартира на АДРЕСА_2 на момент здійснення виконавчих дій ОСОБА_1 не належала.

На переконання заявника, державний виконавець не порушив порядок та черговість стягнення, визначені статтями 55, 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Касаційну скаргу ДП «Сетам» мотивовано тим, що за обставинами цієї справи при проведенні електронних торгів з реалізації належного позивачу майна відповідачі дотримали вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення початкової ціни об`єкта реалізації, оскільки майно передано на реалізацію організатору торгів в межах чинності звіту про оцінку майна.

Суди зазначеного не врахували, не застосували норми статей 1, 30, 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження» і пункт 1 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5.

Також суди обґрунтовують наявність підстав для задоволення позову діями державного виконавця, щодо яких існує самостійний спосіб оскарження і які не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у січні 2020 року, ОСОБА_1 заперечував проти доводів ОСОБА_2 , а оскаржувані судові рішення вважав законними та обґрунтованими.

Розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 ОСОБА_1 просив здійснити за його участю.

У відзиві на касаційну скаргу ДП «Сетам», поданому до суду у лютому 2020 року, ОСОБА_1 зазначав про необґрунтованість доводів касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року - без змін.

Надходження касаційних скарг до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано цивільну справу № 461/6052/16-ц із Галицького районного суду м. Львова, зупинено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП «Сетам».

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2014 року у справі № 466/2586/14-ц з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк» стягнено заборгованість за кредитним договором у сумі 231 147,74 грн та судовий збір у розмірі 2 311,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ Ільчишин Л. В. від 22 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 466/2586/14-ц (ВП №46162500) відносно боржника ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 7, т. 2, а. с. 127-128, 195,197-198).

11 березня 2015 року при примусовому виконанні згаданого судового рішення державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського МУЮ проведений опис та арешт належного позивачеві майна - квартири АДРЕСА_4 (т. 2, а. с. 116-126, 214-217, 227-229).

12 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення у виконавчому провадженні ВП №46162500 експертом суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_4 для проведення оцінки вказаного об`єкта нерухомого майна (т. 2, а. с. 115, 225).

Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 від 23 квітня 2015 року (т. 1, а. с. 8, т. 2, а. с. 236-244), ринкова вартість об`єкта оцінки була визначена в сумі 851 822,00 грн.

19 червня 2015 року ОСОБА_1 подав до Галицького ВДВС Львівського МУЮ заяву (т. 2, а. с. 247), в якій висловив свою незгоду з висновком експерта і просив провести рецензування цього висновку.

14 серпня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання у виконавчому провадженні ВП №46162500 для проведення рецензування вказаного висновку експерта, однак у рецензуванні указана експертна установа відмовила (т. 2, а. с. 249 -251).

Постановою державного виконавця від 22 вересня 2015 року призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_5 для проведення рецензування звіту про оцінку майна від 23 квітня 2015 року (т. 2, а. с. 252, 253), однак, оплата за рецензування висновку вказаним експертом проведена не була.

11 листопада 2015 року державним виконавцем повторно винесено постанову про призначення ОСОБА_4 експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання у виконавчому провадженні ВП № 46162500 для проведення оцінки вказаного об`єкта нерухомого майна (т. 3, а. с. 1).

Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 від 13 листопада 2015 року (т. 1, а. с. 9, т. 2, а. с. 129, 130, 265), ринкова вартість об`єкта оцінки склала 865 993,00 грн.

Відповідно до листа державного виконавця Ільчишин Л. В. від 20 листопада 2015 року № 27435 (т. 1, а. с. 10) копію звіту про оцінку майна від 13 листопада 2015 року було надіслано на адресу боржника ОСОБА_1 , проте, вже 18 листопада 2015 року, а також пізніше, 22 лютого 2016 року, начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ було складено довідки про відсутність заперечень проти результатів оцінки (т. 1, а. с. 11, т. 2, а. с. 283).

22 лютого 2016 року Галицьким ВДВС Львівського МУЮ подано заявку на реалізацію названого арештованого майна - належної боржнику ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_4 (т. 2, а. с. 114, 284).

Перші торги з реалізації спірної квартири за стартовою ціною 865 993,00 грн були призначені на 04 квітня 2016 року, однак не відбулись у зв`язку з відсутністю покупців (т. 2, а. с. 132).

24 травня 2016 року державним виконавцем складено акт про уцінку квартири АДРЕСА_4 на 30%, вартість якої після уцінки становила 606 195,10 грн (т. 1, а. с. 12, т. 2, а. с. 285).

Другі торги з реалізації спірної квартири за стартовою ціною 606 195,10 грн були призначені на 29 червня 2016 року, однак не відбулись через відсутність допущених учасників (т. 1, а. с. 13, т. 2, а. с. 133, 292).

14 липня 2016 року державним виконавцем було проведено уцінку спірної квартири на 50 %, вартість якої після уцінки становила 432 996,50 грн (т. 1, а. с. 14, т. 2, а. с. 293).

Треті торги з реалізації спірної квартири за стартовою ціною 432 996,50 грн були призначені на 15 серпня 2016 року і їх переможцем став учасник № 9 - ОСОБА_2 , яка придбала квартиру за стартовою ціною 432 996,50 грн (т. 1, а. с. 15, т.2, а. с. 134).

Результати спірних торгів оформлені протоколом від 17 серпня 2016 року № 191634 (т. 1, а. с. 15, т. 2, а. с. 134, 300).

31 серпня 2016 року державним виконавцем складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна (т. 1, а. с. 41, т. 2, а. с. 310), на підставі якого 29 вересня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1071, і проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 42).

16 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (т. 2, а. с. 315).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року та постанова Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року не відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги (близький за змістом підхід застосував Верховний Суд України у висновку, викладеному у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

Вказане підтверджують приписи частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, які мають встановлювати особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і зміст припису частини четвертої статті 656 ЦК України, згідно з яким до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

За змістом частини другої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Тимчасове положення не передбачало. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем, а не свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу; або не випливає з їхньої суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) викладено правовий висновок про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Відчуження майна на електронних торгах як угода купівлі-продажу є багатостороннім правочином, і під час подання позову про його оскарження такий позов подається до всіх сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження

№ 12-128гс18).

У цій справі позивач подав позов про визнання електронних торгів недійсними лише до організаторів електронних торгів - ДП «Сетам» та Галицького ВДВС Львівського МУЮ, а покупець ОСОБА_2 визначена третьою особою у цій справі.

У матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про залучення ОСОБА_2 до участі у справі як співвідповідача у порядку, передбаченому статтею 51 ЦПК України. Суд із урахуванням принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) не має права самостійно притягати належного відповідача як співвідповідача до участі у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Враховуючи те, що вирішення цієї справи безпосередньо зачіпає інтереси ОСОБА_2 , проте вона не бере участі у цій справі як співвідповідач, то у задоволенні позову має бути відмовлено саме з цієї підстави.

При цьому колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції і постанова апеляційного суду у цьому разі по суті спору не переглядаються.

За таких обставин Верховний Суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у зв`язку з неправильним визначенням суб`єктного складу учасників справи, не досліджуючи при цьому питання законності проведення прилюдних торгів.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Ураховуючи, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір, сплачений ОСОБА_2 та ДП «Сетам» при поданні апеляційної та касаційної скарг покладається на позивача.

Так, за подання апеляційної та касаційної скарг у цій справі кожним заявником підлягало до сплати 3 858,40 грн (1 653,60 + 2 204,80).

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та Державного підприємства «Сетам» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Державного підприємства «Сетам», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», про визнання електронних торгів недійсними відмовити з підстав, викладених у цій постанові.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та Державного підприємства «Сетам» по 3 858 (три тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) грн 40 коп судового збору кожному.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк