Ухвала

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 522/16163/18

провадження № 61-13333 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Нан Дмитро Миколайович,

треті особи: Одеська міська рада, Департамент міського господарства Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нана Дмитра Миколайовича, на рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 11 липня 2019 року у складі судді Науменка А. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у складі колегії суддів:

Сегеди С. М., Комлевої О. С., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Одеська міська рада, Департамент міського господарства Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення, скасування запису про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що як виконавчий орган Одеської міської ради департамент комунальної власності наділений повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста. Нежитлове приміщення підвалу № 801, загальною площею 57,0 кв. м, розташоване у триповерховому багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 , є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18 лютого

2010 року серії НОМЕР_1 , зареєстрованим у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 травня 2010 року, реєстраційний номер: 30516085.

У березні 2018 року було здійснено обстеження вказаного нежитлового приміщення і встановлено, що ОСОБА_1 користується даним приміщенням на підставі договору дарування від 01 лютого 2018 року серії НМХ № 397972, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала йому квартиру АДРЕСА_2 , загальною

площею 55,9 кв. м.

Підставою виникнення права власності на цю квартиру у ОСОБА_2 стало свідоцтво про право власності на житло номер НОМЕР_2 , видане 17 листопада2010 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради. Разом з цим, квартира

АДРЕСА_2 не приватизована, відповідного розпорядження органу приватизації не видавалося.

Позивач зазначав, що спірне нежитлове приміщення і квартира АДРЕСА_2 знаходяться в одному місці і є тотожними, тобто є тим самим приміщенням що підтверджується довідкою директора комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 14 травня

2018 року № 3198-123/80. Така квартира в експлуатацію не вводилася і як об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку не створювалася.

Вказував, що право власності на квартиру

АДРЕСА_2 зареєстровано з порушенням вимог законодавства, на підставі неіснуючих документів,

що свідчить про незаконність правочину, а саме договору дарування, згідно з яким у ОСОБА_1 виникло право власності на нерухоме майно, вважаючи його нікчемним у силу статті 228 ЦК України правочином, укладеного з порушенням публічного порядку, так як майно вибуло незаконно з власності територіальної громади міста Одеси.

З урахуванням наведеного, Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив суд: витребувати від ОСОБА_1 нежитлове приміщення підвалу № 801, загальною площею 57,0 кв. м, розташоване

по АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 із вказаного нежитлового приміщення підвалу № 801 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; скасувати запис про право власності

№ 24629952 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру

АДРЕСА_2 та закрити розділ за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 101.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 нежитлове приміщення підвалу № 801, загальною площею 57,0 кв. м, по

АДРЕСА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1

з нежитлового приміщення підвалу № 801, загальною площею 57,0 кв. м,

по АДРЕСА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Скасовано запис про право власності № 24629952 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру

АДРЕСА_2 та закрито розділ за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 101. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 317, 319, 321, 327 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном та можливість використовувати ці права на свій розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частина восьма статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради і здійснює облік, контроль та управління комунальним майном.

Суд першої інстанції встановив, що нежитлове приміщення підвалу № 801

і квартира АДРЕСА_2 знаходяться в одному місці і є тотожними, тобто одним і тим самим приміщенням. Вказана квартира в експлуатацію не вводилася, право власності на нежитлове приміщення за часом виникло раніше у позивача. При цьому рішення щодо відчуження комунального майна Одеською міською радою не приймалося, приміщення вибуло з комунальної власності поза волею територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, що порушує економічні основи місцевого самоврядування, економічні права територіальної громади. Отже, в силу положень частини другої

статті 228 ЦК України правочин договору дарування квартири

АДРЕСА_2 , за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 вказану квартиру, є нікчемним. З урахуванням статей 387, 388, 400 ЦК України районний суд задовольнив позовні вимоги позивача, як первинного власника спірного об`єкту нежитлового приміщення.

Суд першої інстанції врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14 січня 2019 року у справі № 522/21752/13-ц, провадження № 61 -32384св18.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовано фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а висновки районного суду підтверджуються матеріалами справи й ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що квартира

АДРЕСА_2 в експлуатацію не вводилася, а тому як об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку не створювалася. Спірне нежитлове приміщення в окрему квартиру не виділялося, відсутні будь-які документи, які б свідчили про існування окремо виділеної вищевказаної квартири. Разом з цим, спірне нежитлове приміщення і квартира АДРЕСА_2 знаходяться в одному місці.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради мав право звертатися до суду із вказаним позовом і виступає у даній справі не як представник Одеської міської ради, а як орган, наділений відповідними повноваженнями. При цьому оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про права та обов`язки дружини та дітей відповідача.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду про те, що право власності відповідача на спірну квартиру зареєстровано з порушенням вимог законодавства та на підставі неіснуючих документів, що свідчить про незаконність правочину, а саме договору дарування, згідно з яким у ОСОБА_1 виникло право власності на нерухоме майно, яке є нежитловим (підвальним) приміщенням і належить Одеській міській раді.

Суд апеляційної інстанції врахував положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, зазначивши, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі

статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Суд апеляційної інстанції врахував положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32.)

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат

Нан Д. М., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає те, що: суди попередніх інстанцій застосували певні норми права

без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі

№ 916/1166/17, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, а також відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування інших норм права

у подібних правовідносинах (пункти 1, 3 частини другої статті 389

ЦПК України); суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389

ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 25 вересня 2020 року у задоволенні клопотання представника

ОСОБА_1 - адвоката Нана Д. М., про звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору відмовлено. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нана Д. М., на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано з Приморського районного суду м. Одеси вищевказану цивільну справу (№ 522/16163/18). Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Нана Д. М., про зупинення дії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року задоволено. Зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду

від 05 серпня 2020 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих

до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу

та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позову та не врахували, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради не є власником спірного майна і не може бути позивачем у цій справі.

Вказує, що відповідач не набув права власності на нежитлове приміщення підвалу № 801 по АДРЕСА_1 , а відповідач є законним власником квартири АДРЕСА_2 за цією самою адресою

на підставі договору дарування від 01 лютого 2018 року, права на яку

до нього вже були зареєстровані за попереднім власником. Вважає,

що сторонами однаково надавалися суду докази правомірності набуття

у власність нерухомого майна, але судами попередніх інстанцій зроблено необґрунтований висновок на підтримку позиції позивача. Відповідач намагався зробити всі можливі від нього дії для повного збору доказів,

які мають значення для правильного вирішення справи, у тому числі, проведення необхідних експертиз, але судами вказане проігноровано.

Крім того, судами попередніх інстанцій не враховано, що члени сім`ї відповідача зареєстровані та проживають у спірній квартирі, а втручання

у його майнові права не відповідає прецедентній практиці ЄСПЛ

та загальним інтересам суспільства.

Посилається на положення Конвенції, прецедентної практики ЄСПЛ

та відповідної судової практики Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на касаційну скаргу, в якому вказується, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Зазначається, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради наділений повноваженнями звертатися до суду з відповідними позовними вимогами, а спірне нерухоме майно є у власності територіальної громади міста Одеси. При цьому, ОСОБА_2 , як первісний власник квартири, не набула права власності на неї у встановленому законом порядку.

У лютому 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшло пояснення на відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Нана Д. М., в якому зазначається, що доводи відзиву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є необґрунтованими, просить врахувати пояснення при розгляді даної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Нежитлове приміщення підвалу № 801, загальною площею 57,0 кв. м, яке розташоване в триповерховому багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 18 лютого 2010 року серії НОМЕР_1 , зареєстрованим у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 травня 2010 року, реєстраційний номер: 30516085

(а. с. 10, 11, т. 1).

19 березня 2018 року здійснено обстеження вказаного нежитлового приміщення і встановлено, що ОСОБА_1 користується ним на підставі договору дарування від 01 лютого 2018 року серії НМХ № 397972, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру

АДРЕСА_2 , загальною площею

55,9 кв. м (а. с. 17, 20, т. 1).

Згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 лютого

2018 року ОСОБА_1 набув права власності на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_2 (а. с. 23, 24, т. 1).

Підставою виникнення права власності на квартиру у ОСОБА_3 стало свідоцтва про право власності на житло від 17 листопада 2011 року

№ НОМЕР_2 , видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації (а. с. 67, 68, т. 1).

Разом з цим, у листі Департаменту міського господарства Одеської міської ради від ЗО березня 2018 року № 01-70/181 вказано, що за інформацією комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради згідно з архівною базою даних квартир квартира

АДРЕСА_2 не приватизована. Розпорядження органу приватизації від 17 листопада2011 року

№ НОМЕР_2 не видавалося (а. с. 19, т. 1).

Згідно з інформацією, яка міститься у листі комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 14 травня

2018 року № 3198/123/80, нежитлове приміщення підвалу № 801, загальною площею 57,0 кв. м, по АДРЕСА_1 зареєстровано в комунальному підприємстві за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 18 лютого 2010 року. Приміщення, загальною площею

55,9 кв. м, яке зображене у технічному паспорті, виготовленому товариством з обмеженою відповідальністю «Проф бюро технічної інвентаризації» 06 грудня 2017 року (а. с. 69-70, т. 1), і квартира

АДРЕСА_2 , яка розташована

у цокольному поверсі, є тотожними (а. с. 18, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року справу № 461/12525/15 за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

Першої Львівської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ЛКП «Центральне», про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину і договору купівлі-продажу квартири недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_5 , подану представником ОСОБА_8 , на постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Справа прийнята Великою Палатою Верховного Суду до розгляду (провадження № 14-190цс20).

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме щодо збалансування прав попереднього та нового (добросовісного) власника майна у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що

у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому

пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд

Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 461/12525/15.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Одеська міська рада, Департамент міського господарства Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення, скасування запису про державну реєстрацію права власності до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 461/12525/15, провадження № 14-190цс20, за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Першої Львівської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ЛКП «Центральне», про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину і договору купівлі-продажу квартири недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк