КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Заступника керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури № 7 (Подільська окружна прокуратура м. Києва), Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської місцевої прокуратури № 7, Подільського управління поліції ГУ НП у м. Києві, ГУ ДКСУ, ДКСУ, в якому просив стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку ГУ ДКСУ у м. Києві або з рахунку ДКСУ на його користь шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 2 371 484,24 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 29.04.2014 по 01.12.2016 перебував під слідством та судом, зокрема обвинувачувався Подільською районною прокуратурою м. Києва у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 20.05.2016, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2017, його було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку із відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

27.12.2011 він був призначений директором КП «Житній ринок».

29.04.2014 його було затримано за підозрою в отриманні неправомірної вигоди, а вже на другий день 30.04.2014 вручено повідомлення про підзору у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

За ухвалою суду від 01.05.2014 відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 97 440,00 грн., яку було внесено, однак через те, що це були травневі вихідні з-під варти він вийшов під заставу лише через 5 днів.

Впродовж проведення досудового розслідування він збирав докази своєї невинуватості та неправомірних дій щодо нього. В подальшому, змушений був написати заяву про звільнення, і за розпорядженням № 241 Київського міського голови був звільнений із займаної посади за угодою сторін.

Вказував, що незаконними діями органу досудового розслідування йому завдано матеріальної та моральної шкоди, оскільки в період часу з відкриття кримінального провадження та ухвалення виправдувального вироку він незаконно знаходився під слідством (пред`явлення обвинувачення, обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, здійснення викликів до слідчого, до суду, неодноразові проведення допитів тощо).

Крім того, оскільки перебував з 29.04.2014 по 01.12.2016, тобто 32 повних місяці, під слідством і судом, розмір відшкодування з урахуванням мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 - 3 200,00 грн., становить за 32 місяці 102 400,00 грн. Однак, з урахуванням його та членів його сім`ї моральних страждань, нервових хвилювань, постійне перебування у стресі, і оскільки розмір відшкодування не може бути менше 102 400,00 грн., оцінює моральну шкоду у розмір 2 000 000,00 грн.

Також зазначає, що оскільки був змушений звільнитись з роботи, втрата його заробітної плати повинна обраховуватись з 16.09.2014 по 01.12.2016 за 2 роки 2 місяці або 26 місяців. Відповідно до довідки про середню заробітну плату за останні три місяці він отримав заробітну плату в розмірі 8 329,98 грн. Тому загальний розмір втраченого заробітку з вересня 2014 року по грудень 2016 року складає 216 579,48 грн., а враховуючи індекс інфляції за період з жовтня 2014 по грудень 2016 року, розмір матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку становить 371 484,24 грн. (т. 1 а.с. 1-10).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.07.2021 позов ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №7 (Подільська окружна прокуратура м. Києва), Подільського управління поліції ГУ НП в м. Києві, ГУ ДКС України у м. Києві, ДКС України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 - 250 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Судові витрати віднесені за рахунок держави (т. 2 а.с. 90-94зв.).

В апеляційній скарзі, Київська місцева прокуратура №7 (Подільська окружна прокуратура м. Києва), посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що твердження позивача ОСОБА_2 про наявність будь-яких претензій до правоохоронних органів не відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.03.2016, нормами якої передбачено необхідність наявності в діях правоохоронних органів ознак незаконності проведених процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень.

Доводи ОСОБА_2 про звільнення із займаної посади під тиском є надуманими і не підтверджуються жодним доказом. Трудовий спір за даним питанням не порушувався, жодного судового рішення, яким встановлено такий юридичний факт, немає (т. 2 а.с. 101-104).

12.10.2021 ГУ ДКСУ у м. Києві було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що ГУ ДКСУ доводи та вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, відмова судом першої інстанції позивачу у задоволенні вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди є законною, обґрунтованою та відповідає матеріалам справи (т. 2 а.с. 128-133зв., 136-141, 145-150).

В судовому засіданні представник ДКС України та ГУ ДКС України - Фонарюк Г.Г. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга Київської місцевої прокуратури №7 (Подільська окружна прокуратура м. Києва) підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2014 ОСОБА_1 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, було вручено 30.04.2014.

Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва суду від 01.05.2014 відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 20.05.2016 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України і виправдано у зв`язку із відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

За ухвалою Апеляційного суду міста Києві від 01.12.2016 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2017, вирок Подільського районного суду м. Києва від 20.05.2016 залишено без змін.

Згідно повідомлення Київського СІЗО серії № 9591 ОСОБА_1 з 29.04.2014 по 05.05.2014 перебував у Київському слідчому ізоляторі, звільнений з-під варти під заставу у розмірі 97 440,00 грн.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).

Пунктами 1, 3 статті 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається зі змісту статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_1 повних тридцять два місяці перебував під слідством та судом, з яких 5 днів тримався під вартою будучи обвинуваченим за ч. 3 ст. 368 КК України, а 20.05.2016 ОСОБА_1 виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку соціально-психологічного дослідження № 18-06-20, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», вбачається, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода внаслідок психологічного усвідомлення незаконного перебування під слідством з 29.04.2014 по 29.06.2017. Вказаним висновком рекомендується до стягнення судом грошова сума в межах 234,5 мінімальних заробітних плат, що становить 1 107 543,5 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , наявність перешкод у реалізації своїх життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості і дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди частково.

Згідно положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» моральну шкоду необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом починаючи із часу повідомлення про підозру до постановлення Апеляційним судом ухвали про залишення в силі виправдувального вироку місцевого суду.

Суд визначає мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, а саме станом на 2021 рік. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 у справі № 607/10144/18.

Отже, перебування позивача під слідством, а також в умовах ізоляції порушило його звичний уклад життя, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, чим позивачу завдано моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що період під слідством та судом ОСОБА_1 має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 30.04.2014 до 01.12.2016 - до дати постановлення ухвали Київським апеляційним судом, якою залишено виправдувальний вирок без змін.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6 000,00 грн.

Разом із тим, визначений законом розмір є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить.

Врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством, що призвело до погіршення репутації і порушення нормальних життєвих зв`язків, апеляційний суд застосовує до спірних правовідносин положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і з урахуванням засад розумності та справедливості, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України, самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна.

За приписами статті 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Також, згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зважаючи на те, що завдавачем моральної шкоди є саме Київська місцева прокуратура №7 (Подільська окружна прокуратура м. Києва), завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована.

Однак, визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. є завищеною, тому підлягає зменшенню до розміру 125 000,00 грн., а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо доводів апелянта про звільнення його із займаної посади за згодою сторін, то зазначені обставини було досліджено судом першої інстанції і враховувались про ухвалені судового рішення.

Під час розгляду справи, в суді апеляційної інстанції, не підтвердились жодними доказами доводи ОСОБА_1 про те, що він був звільнений із займаної посади під тиском сторонніх осіб, про що будо зазначено у рішенні суду першої інстанції та обґрунтовано відмовлено у стягненні матеріальної шкоди у вигляді неотриманої заробітної плати.

Отже, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому апеляційна скарга Київської місцевої прокуратури № 7 (Подільська окружна прокуратура м. Києва) підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з підстав викладених у цій постанові.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Понесені заявниками судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури № 7 (Подільська окружна прокуратура м. Києва), Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду змінити, зменшивши суму відшкодування до розміру 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч),00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська