Справа № 661/59/21
Провадження № 2/661/282/21
16 березня 2021 року
Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді: Чирського Г.М.,
при секретарі: Шевченко Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Каховка в порядку спрощеного порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про те, що він є володільцем вказаного житлового будинку, при цьому відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, який більше року у будинку не проживає, особистих речей у ньому не має, витрат по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг не несе, з реєстраційного обліку не знімається, що призводить до порушення прав володіння та користування житловим приміщенням, становить надмірний тягар по сплаті комунальних послуг за зареєстрованих осіб.
Позивач у судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві просила суд, розглядати справу за своєї відсутності та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляду справи за своєї відсутності не подавав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, не подав відзив. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи в спрощеному позовному провадженні, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є володільцем житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2002 р. Вказаний договір укладений на Регіональній універсальній товарній біржі «Таврійська» та зареєстрований у КП «Каховське БТІ», в реєстровій книзі №60/1 21.01.2002 р.
З рішення Новокаховського міського суду від 29.09.2019 р. вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.
Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
З акту обстеження матеріально-побутових умов від 05.10.2020 р. складеного депутатом Райської сільської ради, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_1 . Гр. ОСОБА_2 , 1976 р.н. за вказаною адресою не проживає, особистих речей не має, комунальні платежі не здійснює, спільне господарство не ведеться.
Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, частиною 1 ст.383ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб.
Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Частиною 1статті 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Під час судового розгляду встановлено та підтверджено письмові доказами, що ОСОБА_1 є володільцем спірного житлового приміщення, натомість відповідач по справі ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивача, сімейні відносини між якими припинені, натомість останній зареєстрований в будинку, проте не проживає, особистих речей в ній не має.
Враховуючи вищезазначене та оскільки між сторонами по справі відсутній будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, що під час судового розгляду відповідачами не спростовано, суд вважає що ОСОБА_2 має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а право ОСОБА_1 як володільця майна, підлягає захисту у судовому порядку.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 23, 81, 83, 89, 141, 263-265, 280-282, 284 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Суддя Г. М. Чирський