Справа № 461/4227/20 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2746/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

представника Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Маліновської Н.І.,

Дмитерко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у травні 2020 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що висновком відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 27 лютого 2020 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає про те, що при вирішенні спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини, Служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з врахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Зазначає, що серед документів, на підставі яких прийнято рішення про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня довідка за місцем реєстрації (проживання) ОСОБА_4 , відтак працівники відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району не з`ясували, на якій підставі ОСОБА_4 проживає за вказаною адресою, хто є власником цього майна, та чи взагалі вона має правові підстави для проживання у вказаній квартирі та протягом якого часу. Він має самостійний дохід, є співвласником квартири, матеріально забезпечує сина та дбає про його всебічний фізичний, духовний та розумовий розвиток, а графік його роботи дозволяє постійно бути з сином, оскільки він працює дистанційно з дому. Наголошує, що працівником служби у справах дітей не проведено бесіду безпосередньо з дитиною, у зв`язку з чим не заслухано та не враховано її думку при визначенні місця проживання, не з`ясовано її емоційного стану з кожним з батьків, ставлення до батьків. Вважає, що висновок оформлено неналежним чином, оскільки висновок оформлено не на офіційному бланку, він не містить реєстраційного номера, що є одним із основних реквізитів будь-якого документа органу місцевого самоврядування, його структурних підрозділів. З наведених підстав просить визнати протиправними дії Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо підготовки та розгляду відділом «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та складання висновку від 27 лютого 2020 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що судом невірно визначено предмет позову, оскільки він просив в позовній заяві визнати протиправними дії відповідача по підготовці та розгляду питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не просив визнавати протиправним та скасовувати сам висновок відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 27 лютого 2020 року. Зазначає, що під протиправними діями відповідача він мав на увазі порушення ним Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 лютого 2008 року № 866, а саме, порушення його права на звернення в органи місцевого самоврядування, порушення порядку розгляду такого звернення та невчинення дій або вчинення дій з відповідними порушеннями при розгляді такого звернення. Вважає, що порушивши порядок розгляду його звернення про визначення місця проживання його малолітнього сина, відповідач порушив законні права та інтереси дитини на проживання з батьком, що призвело в подальшому до прийняття органом опіки та піклування протиправного рішення, прийнятого на підставі документів, зібраних відповідачем з порушенням норм чинного законодавства. Вказує, що відповідачем також порушено його право на доступ до інформації, оскільки серед документів, на підставі яких прийнято розпорядження про визначення місця проживання дитини, висновок служби у справах дітей про визначення місця проживання дитини йому не надано. Наголошує, що відсутність обов`язкових реквізитів, таких як реєстраційний номер та цифровий підпис, дає підстави апелянту вважати, що такий висновок взагалі не внесено до електронної системи управління документами та записами Львівської міської ради, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства, тому такий висновок та дії працівників служби у справах дітей є протиправними. Звертає увагу, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, однак така підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Маліновської Н.І., третьої особиОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Встановлено, що, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

27.02.2020 року відділом «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради складено висновок, згідно якого рекомендовано комісії з питань захисту прав дитини визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також рекомендовано матері ОСОБА_4 не чинити перешкод у спілкуванні та зустрічах батька ОСОБА_1 з сином /а.с.50/.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.

Згідно зі ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

А відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відділ «Служба у справах дітей» Сихівського району управління "Служба у справах дітей" департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради не є органом опіки та піклування, а тому виходячи з положень ст. 161 СК України не уповноважений приймати рішення щодо визначення місця проживання дитини, вирішувати по суті спір між батьками з приводу місця проживання дитини, право батьків на проживання дитини з одним із них, а також про те, що висновок відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району від 27.02.2020 року має рекомендаційний характер і не є обов`язковим для для органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , що вбачається із самого висновку, а також про те, що висновок не має наслідком виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо визначення місця проживання дитини, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків, оскільки не є таким, що визначає місце проживання малолітньої дитини, і не є обов`язковим до виконання батьками дитини.

Суд першої інстанції вірно вважав доводи позивача про те, що структурним підрозділом відповідача при складанні висновку були допущені численні порушення, такими, що не заслуговують на увагу, з тих підстав, що оскаржуваний висновок не має наслідком виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дитини, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків, а може бути лише доказом, якому, суд при розгляді справи по суті позовних вимог про визначення місця проживання дитини повинен надати належну оцінку, та погодитися чи не погодитися з ним, і вправі не взяти такий до уваги, якщо він є недостатньо обгрунтованим чи суперечить найважливішому, що повинен врахувати суд, це інтереси дитини.

Правові наслідки для батьків щодо проживання дитини з одним із батьків виникають виключно в результаті ухвалення рішення судом, який вирішуючи спір між батьками з приводу визначення місця проживання дитини повинен оцінити надані сторонами докази в сукупності, в тому числі і висновок органу опіки та піклування, яким є орган місцевого самоврядування, а не його структурний підрозділ, рішення якого мають рекомендаційний характер, і не є обов`язковими до виконання, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини, а є одним із доказів, який підлягає оцінці судом в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, об`єктом судового захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Аналізуючи позовну заяву, зміст позовних вимог, якими є визнання протиправними дій Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо підготовки та розгляду відділом «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 та складання висновку відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 27.02.2020 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що задоволення судом цих позовних вимог не матиме безпосереднім наслідком відновлення будь яких прав позивача, в тому числі і на визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Тобто, предметом пред`явленого ОСОБА_3 позову є визнання протиправними дій Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо підготовки та розгляду відділом «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради дій Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та складання ним висновку щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , даний спір стосується діяльності структурного підрозділу відповідача, а саме, відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, яка, на думку позивача, є протиправною, здійснення структурним підрозділом відповідача функціональних обов`язків, а не стосується безпосередньо змісту висновку.

Звернення ОСОБА_1 з позовом до Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради з приводу неправомірності дій працівників відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, а також те, що позивачем не оспорюється по суті зміст висновку, враховуючи те, що обов`язком саме структурного підрозділу Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради є підготовка та розгляд питання щодо визначення місця проживання дитини та складання висновку, який має рекомендаційний характер для органу опіки та піклування при розгляді ним питання про визначення місця проживання дитини, спростовує доводи апелянта про те, що даний спір підлягав розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2020 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.03.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.