ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2707/21 Справа № 216/1291/19 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна.

Позов мотивовано тим, що 01 жовтня 2005 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 зареєстрований Центрально-Міським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області . Від шлюбу у сторін народилась малолітня донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2019 у цивільній справі №216/6198/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Під час сумісного проживання сторони, за спільні кошти, 04 вересня 2006 року придбали квартиру АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу, посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л. До того ж, в період шлюбу сторонами було придбано та 29.08.2007 року зареєстровано транспортний засіб марки «МІЦУБІСІ ОУТЛЕНДЕР», тип «Легковий-Універсал-В», VIN- НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , право керування надано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру №1243 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області від 10.04.2019 року за №31/4-1243-455, вищезазначений автомобіль за договором купівлі-продажу укладеному у суб`єкта господарювання ТОВ «Авто Груп Трейд» №7196/18/001640 від 21.07.2018 року перереєстрований на гр. ОСОБА_5 (батька відповідача). Таким чином, ОСОБА_2 розпорядився зазначеним транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1 , тобто проти волі і іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї. Під час сумісного проживання сторони, за спільні кошти,

Позивач, збільшивши позовні вимоги, просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 68,8 кв.м., житловою площею: 39,5 кв.м., транспортний засіб марки «МІЦУБІСІ ОУТЛЕНДЕР», тип «Легковий-Універсал-В», VIN- НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

Визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 68,8 кв.м., житловою площею: 39,5 кв.м., рівними, тобто по 1/2 за кожним.;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 68,8 кв.м., житловою площею: 39,5 кв.м., визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 68,8 кв.м., житловою площею: 39,5 кв.м.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «МІЦУБІСІ ОУТЛЕНДЕР», тип «Легковий-Універсал-В», VIN- НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 152 510 грн., а також стягнути сплачений судовий збір.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 68,8 кв.м., житловою площею: 39,5 кв.м., технічний опис майна: 3-кімнатна квартира на 7 поверсі 9 поверхового житлового будинку та транспортний засіб марки «МІЦУБІСІ ОУТЛЕНДЕР», тип «Легковий-Універсал-В», VIN- НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визначено частки у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 68,8 кв.м., житловою площею: 39,5 кв.м., технічний опис майна: 3-кімнатна квартира на 7 поверсі 9 поверхового житлового будинку, рівними, тобто по 1/2 за кожним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 68,8 кв.м., житловою площею: 39,5 кв.м., технічний опис майна: 3-кімнатна квартира на 7 поверсі 9 поверхового житлового будинку та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 68,8 кв.м., житловою площею: 39,5 кв.м., технічний опис майна: 3-кімнатна квартира на 7 поверсі 9 поверхового житлового будинку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «МІЦУБІСІ ОУТЛЕНДЕР», тип «Легковий-Універсал-В», VIN- НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 152 510 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору в розмірі 4007грн. 41 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в результаті неповного з`ясування усіх обставин справи та неналежної оцінки усім наявним доказам у справі, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 в порядку поділу майна грошову компенсацію Ѕ частини транспортного засобу в розмірі 152 510 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не було надано доказів того, що відповідач розпорядився транспортним засобом на власний розсуд, без письмової згоди позивача і не в інтересах сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_6 , які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 , тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року, який розірвано рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 05.03.2019 року.

В період шлюбу за спільні кошти 04 вересня 2006 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого на ім`я відповідача ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру 1243 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровської області від 10.04.2019 №31/4-1243-455 29.08.2007 року транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2007 року випуску, держ. знак НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_1 , 29.08.2007 року був зареєстрований за вантажною митною декларацією та довідкою-рахунок за ОСОБА_2

21.07.2018 між ТОВ «АВТО ГРУП ТРЕЙДИНГ» в особі ОСОБА_7 як комісіонером, та ОСОБА_2 як комітентом було укладено договір комісії №7196/18/001640, згідно положень п. 1 якого комітент зобов`язався за дорученням комісіонера за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу: марка, модель MITSUBISHI OUTLANDER 3.0 УНІВЕРСАЛ-В, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . Також, 21.07.2020, між СГ ТОВ АВТО ГРУП ТРЕЙДИНГ» в особі ОСОБА_7 як продавцем та ОСОБА_5 як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки MITSUBISHI моделі OUTLANDER 3.0 УНІВЕРСАЛ-В, 2007 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 . Відповідно до п. 3.1 вказаного договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 233 160 грн. В подальшому, на підставі вказаного договору, транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER 3.0 УНІВЕРСАЛ-В, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 був зареєстрований за батьком позивача ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д27/02/19 про оцінку транспортного засобу від 25.02.2019, складеного судовим експертом Чивчиш О.П., середньоринкова вартість автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 на дату оцінки складає 305020 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про поділ майна подружжя та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсації за частку у спільному сумісному майні подружжя (1/2 частини вартості транспортного засобу), суд першої інстанції виходив із того, що вибуття із спільної сумісної власності подружжя транспортного засобу у власність ОСОБА_5 (батька відповідача) відбулось без згоди позивача, а кошти використані не в інтересах сім`ї.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю мін ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об`єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя посвідчена нотаріально.

Даної правової позиції притримується Верховний суд (постанова №128/1761/15 від 15.11.2018 року).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно».

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Як встановлено судом, автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER 3.0 УНІВЕРСАЛ-В, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . 2007 року випуску, відчужено відповідачем ОСОБА_2 21.07.2018 року на користь свого батька - ОСОБА_5 та, з огляду на відсутність доказів наявності згоди дружини на таке відчуження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 відчужив автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя, без згоди дружини ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що саме позивачем не було надано доказів того, що відповідач розпорядився транспортним засобом на власний розсуд, без письмової згоди позивача і не в інтересах сім`ї, колегією суддів відхиляються з огляду на вищевикладені обставини.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на грошову компенсацію у розмірі половини вартості відчуженого майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля, суд виходив з висновку судової автотоварознавчої експертизи від 25.02.2019 року.

Виходячи зі встановлених обставин, на підставі наданих сторонами доказів, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, а його відчуження одним з подружжя, ОСОБА_2 без згоди іншого з подружжя ОСОБА_1 відбулося не в інтересах сім`ї, тому половина вартості автомобіля, яка визначена шляхом експертного дослідження, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: