Ухвала

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 752/17550/18

провадження № 61-5766св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у складі судді Чередніченко Н. П. та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Саліхова В. В., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»; банк) про визнання кредитних договорів частково недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 жовтня 2007 року між ним та банком укладено договір кредиту № 105/2-78-7, згідно з умовами якого йому надано кредит у сумі 10 600,00 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних, а також комісій, строком до 21 жовтня 2017 року, на поточні потреби.

16 липня 2008 року між ним і банком укладено договір кредиту № 105/2-82-8, відповідно до умов якого він отримав кредит у сумі 10 300,00 доларів США зі сплатою 21 % річних, а також комісій, строком до 15 липня 2010 року, на поточні потреби.

У додатках 1 до вищевказаних договорів «Тарифи на послуги по наданню кредитів» передбачено сплату комісії:

- до договору від 22 жовтня 2007 року - комісія за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку у розмірі 0,99 % від суми (мінімально

200,00 грн, максимально 500,00 грн) та за оформлення додаткової угоди до кредитного договору та/або договору про забезпечення за ініціативою клієнта у розмірі 0,2 % (максимально 500,00 грн);

- до договору від 16 липня 2008 року - комісія за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку в розмірі 4 %.

Разом з тим, умови кредитних договорів не містять інформації про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

При цьому відповідач нарахував, а він сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що вважав незаконним.

Обов`язок сплачувати комісію є несправедливою умовою договору, яка суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та створює дисбаланс договірних прав та обов`язків, діють на шкоду споживачу, а тому є несправедливими та підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Ураховуючи наведене, просив визнати додаток 1 до кредитного договору

№ 105/2-82-8 та додаток 1 до кредитного договору № 105/2-78-7 недійсним з моменту укладення договору, застосувавши наслідки недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без сплати комісії за оформлення кредитної лінії та відкриття позичкового рахунку в розмірі 4 % у додатку № 1 до договору № 105/2-82-8 та сплату комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку у розмірі 0,99 % від суми та комісії за оформлення додаткової угоди до кредитного договору та/або договору забезпечення в розмірі 0,2 % у додатку 1 до договору № 105/2-78-7.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року залишено без змін.

У вересні 2019 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Колегією суддів з`ясовано, що касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року з урахуванням статей 19, 274 справу № 752/17550/18 визнано малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. За таких обставин касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, статтями 19, 389 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 260, 436 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочинів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук