ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2861/21 Справа № 212/48/20 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/48/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг та отримала кредит в розмірі 10974,26 грн.

АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за цим Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором.

Відповідачка належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим, станом на 24.12.2019 року, виникла заборгованість в розмірі 10974,26 грн., з яких: 6029,64 грн. - заборгованість за кредитом, 4844,62 грн. - заборгованість по процентам; 100,00 грн. - заборгованість за комісією, яку позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь АТ «ПУМБ» заборгованість по кредитному договору № 01 від 13.01.2017 року у розмірі 6029,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь АТ «ПУМБ» судовий збір у розмірі 1055,46 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду та стягнути з неї на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 215,14 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неврахування того, що нею було повернуто банку грошові кошти у сумі 4 814,50 грн., які позивач зарахував на погашення процентів та комісії, що є неправомірним.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.01.2017 року ОСОБА_1 була підписана Анкета клієнта та Заяву №1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ», на підставі якої остання отримала банківську картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом в 1000 грн., з кінцевим терміном дії у листопаді 2019 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 , станом на 24.12.2019 року, становить 10974,26 грн., з яких: 6029,64 грн. - заборгованість за кредитом, 4844,62 грн. - заборгованість по процентам; 100,00 грн. - заборгованість за комісією.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та комісією за Кредитним договором №1 від 13 січня 2017 року, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості, оскільки, в Анкеті-заяві від 13.01.2017 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг та матеріали справи не містять підтверджень, що саме з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб була ознайомлена відповідачка та розуміла і погодилась з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови про нарахування відсотків та комісії, а роздруківка із витягу з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому, в даному випадку, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду в частині розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 01 від 13.01.2017 року у розмірі 6029,64 грн., адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 01 від 13.01.2017 року у розмірі 6029,64 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка має перед позивачем зобов`язання із повернення фактично отриманих грошових коштів, оскільки фактично отримані та використані позичальницею кошти у добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті та позивачем підтверджено належними та допустимим доказами розмір заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Оскільки, Анкета клієнта та Заява №1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» від 13 січня 2017 року не містить відмітки відповідачки ОСОБА_1 про отримання кредитних коштів, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, позивач мав належними та допустимими доказами довести суду факт отримання відповідачкою кредитних коштів, які не повернуто Банку на час звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

В матеріалах справи міститься виписка за рахунком ОСОБА_1 , яка надавалася позичем до суду першої інстанції та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані АТ «ПУМБ» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідачка ОСОБА_1 , відповідно до виписки за картковим рахунком, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ «ПУМБ» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальницею кредитних коштів, які не повернуто, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, у розмірі 1 215,14 грн., виходячи з наступного розрахунку: 6 029,64 грн. (заборгованість за тілом кредиту, визначена позивачем) - 4 814,50 грн. (кошти сплачені позичальницею в рахунок погашення заборгованості за кредитом, які спрямовувалися банківською установою на погашення відсотків та комісії, нарахування яких не передбачено Анкетою клієнта та Заявою № 1 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» від 13 січня 2017 року, і не були враховано позивачем при розрахунку заборгованості за тілом кредиту) = 1 215,14 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи (а.с. 78), а тому розподіл судових витрат здійснюється у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині покладення на відповідачку ОСОБА_1 обов`язку зі сплати судового збору та стягує з позивача АТ «ПУМБ» на користь держави судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, у розмірі 2 881,50 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги..

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 рокув частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 01 від 13.01.2017 року у розмірі 6029,64 грн.- скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 01 від 13.01.2017 року у розмірі 6029,64 грн.- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» заборгованість за Кредитним договором № 01 від 13.01.2017 року, станом на 24 грудня 2019 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 215 (одна тисяча двісті п`ятнадцять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» судового збору у розмірі 1055,46 грн. - скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» на користь держави судові витрати у справі у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 (п`ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: