Справа № 446/2188/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Котормус Т. І.

секретар судового засідання Карпа Г.М.

Справа № 446/2188/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2020 ОСОБА_1 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 в якому зареєстрований відповідач, однак не проживає там з 2019, не сплачує комунальні послуги, не утримує житло, особистих речей у будинку не має. З посиланням на ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України та ст. ст. 64, 150, 156 просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 01.12.2020 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18.12.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити. Також пояснив, що відповідач є рідним сином його мачухи, яка проживала з батьком. Зареєстрований відповідач у спірному будинку в час, коли їх батьки проживали разом, проте після смерті батька позивача відповідач та його мати виїхали з будинку і більше не проживали Після цього, він викупив у матері відповідача половину будинку та став єдиним власником його. Вказав, що зареєстрований відповідач створює йому додаткові витрати на утримання будинку, однак добровільно зняти себе з реєстраційного обліку не бажає.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що позов він не визнає повністю. Підтвердив той факт, що він більше року не проживає у цьому будинку, однак не хоче позбавлятися реєстрації у будинку, так як такий будинок належав його матері, а тому він має право бути там зареєстрованим. Зазначив, що він віддав відповідачу ключі від будинку тимчасового, а той їх не повернув. Одночасно вказав, що він проживає в іншому будинку в с. Незнанів, який належав його бабці.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що вона є сусідкою відносно спірного будинку і бачила відповідача за місцем реєстрації лише один раз кілька років тому. Пояснила, що відповідач там ніколи і не жив, але був формально зареєстрований.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що взагалі ніколи не бачила відповідача за місцем реєстрації, там жила його мама, але згодом, після смерті батька позивача, вона забрала майно і виїхала з будинку.

Заслухавши позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.12.2008, ОСОБА_1 є власником 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 і таке майно йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.07.2003 (а.с. 15).

Також, відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2020, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Таким чином, на момент розгляду справи, позивачу ОСОБА_1 на праві власності в цілому належить будинок АДРЕСА_1 .

Будинковою книгою доводиться, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований зокрема ОСОБА_2 з 25.02.2002 (а.с.7-11).

Також, як видно з довідки Добротвірської сільської ради №123 від 23.02.2021 в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , але не проживає з 2003 року (а.с.39).

Відповідно до актів про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 12.10.2020 за №557 та від 17.09.2020 за №521, ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймав, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали вищезгаданому громадянину немає (а.с.4-5).

Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України, а не кодекси ЖК УРСР України на які посилається позивач.

У відповідності до положень ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

А в силу положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відтак, підставність вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном має місце у випадку неправомірних дій порушника цих прав.

Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у спірному будинку, який є особистою власністю позивача, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачем не надано, а судом не здобуто, то суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком на підставі ст. 405 ЦК України підлягають до задоволення повністю як такі, що є підставними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на відповідача, оскільки позовні вимоги задоволено повністю.

На підставі ст.ст. 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 258-259, 264-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2021 року.

Суддя Т.І. Котормус