ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/411/21 Справа № 2-175/5531/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_3

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , треті особи: Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування рішень Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та внесення відповідного запису до державного реєстру, відновлення меж земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , треті особи: Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування рішень Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та внесення відповідного запису до державного реєстру, відновлення меж земельної ділянки.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , треті особи: Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування рішень Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та внесення відповідного запису до державного реєстру, відновлення меж земельної ділянки відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - відхилено.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - задоволено частково.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості правонаступника позивача ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 232 -233 т. 2).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ДП Дн № 017102 від 07 жовтня 1997 року ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 0,25 га на АДРЕСА_1 .

Межі цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлені 16 вересня 1997 року, про що складений відповідний акт, підписаний, у тому числі, суміжними землекористувачами.

02 квітня 2004 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, що належать їй на час посвідчення заповіту та будуть належати на день смерті, заповідала ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що стало підставою відкриття спадкової справи.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частці за кожною на земельну ділянку АДРЕСА_2 у розмірі та у межах, визначених державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Дн №017102.

Власником суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 площею 0,25 га є ОСОБА_4 .

Між сторонами існує спір щодо меж їх земельних ділянок.

Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року «Про погодження технічної документації без підпису сусіда громадянці ОСОБА_4 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки АДРЕСА_2 без підпису сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Після прийняття такого рішення ОСОБА_4 звернулася до органів Державного земельного кадастру і зареєструвала свою земельну ділянку із присвоєнням кадастрового номеру :05:017:0007.

У листопаді 2013 року позивачі уклали з ТОВ «Дніпр Обл Зем Агенція» договір на виготовлення технічної документації із встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки АДРЕСА_2 . У червні 2014 року товариством встановлено межові знаки на межі земельної ділянки та виготовлено іншу кадастрову документацію.

Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 11 липня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у погодженні технічної документації із встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки АДРЕСА_2 з тих підстав, що їх земельна ділянка накладається на земельну ділянку ОСОБА_4 , якій уже присвоєно кадастровий номер, а також не відповідає державному акту на право приватної власності на землю серії ДП Дп №017102 від 7 жовтня 1997 року.

28 липня 2014 року позивачі подали технічну документацію із землеустрою до Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області для внесення відомостей щодо земельної ділянки до Державного земельного кадастру. За результатами перевірки технічної документації 14 серпня 2014 року державним кадастровим реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в технічній документації позивачів відсутнє підтвердження погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та має місце перетин із ділянкою :05:017:0007 (площа співпадає на 4,6836%)

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 15 червня 2016 року № 5977-15 розміри фактично зайнятих під землекористування земельних ділянок АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 не відповідають державним актам на право приватної власності на землю, технічній документації із землеустрою та нормативно-правовим актам. Згідно з графічними матеріалами, складеними за результатами виконаних топографо-геодезичних вишукувань, земельні ділянки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 не накладаються і їх межі не порушені. Земельна ділянка № НОМЕР_3 накладається на земельну ділянку № НОМЕР_2 по фактичному землекористуванню на 91,69 кв.м., а згідно з внесеними до Державного земельного кадастру відомостями на 114,03 кв.м.

Згідно зі статтею 79 ЗК України земельна ділянка, яка є самостійним об`єктом права власності, це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (стаття 79-1 ЗК України).

Стаття 181 ЗК України визначає, що землеустрій це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

До одного із основних завдань землеустрою віднесено встановлення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів (пункт «в» частини першої статті 183 ЗК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» межуванням земель є комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначається Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

За змістом статей 2, 26, 35 Закону України «Про землеустрій» відомості, отримані за результатами проведення робіт із землеустрою, використовуються при веденні Державного земельного кадастру.

Пунктами 12, 15, 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій формі та у формі електронного документа.

У разі відповідності поданих Державному кадастровому реєстраторові документів і електронного документа вимогам, визначеним цим Порядком, Державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру вносить електронний документ та відомості, які він містить, до Державного земельного кадастру.

Отже, спір між сторонами у даній справі виник внаслідок того, що на момент складання документації, що стала підставою для видачі державних актів на земельні ділянки АДРЕСА_4 , не передбачалося вирахування координат земельних ділянок в Державній системі координат та дані про земельні ділянки не вносились до бази даних Державного земельного кадастру. У зв`язку з тим, що Державні акти складені по старому зразку в умовній системі координат, точної прив`язки не існує, відсутня точка від якої необхідно вести заміри, відсутні координати земельних ділянок прив`язаних до місцевості.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2013 року встановлено, що літня кухня площею 29,35 кв.м. під літ.Б, а також бетонна підмостка, шириною 0,5 м. були побудовані до 1975 року і внесені в господарську книгу, так само як і вбиральня літ.В, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 06 березня 1990 року, виданого на ім`я ОСОБА_7 та технічним паспортом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за 2002 рік, який було виготовлено для укладання договору довічного утримання від 04 лютого 2003 року, з якого вбачається, що дерев`яний паркан розташований на бетонному фундаменті по всій довжині та ширині дворової частини, а також побудовані на цьому фундаменті літня кухня та туалет.

Вказані будівлі існували і на час отримання померлою ОСОБА_6 Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, спору щодо меж між її земельною ділянкою та сусідньою земельною ділянкою, якою користувалася ОСОБА_7 на час отримання Державного акту на право власності не існувало, що підтверджується актами встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність громадянці ОСОБА_6 .

А тому, відсутні порушення прав або інтересів позивачів, у зв`язку з тим, що попередніми власниками суміжних земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було належним чином погоджено межі земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яким чином відповідачі порушують їх права як власників суміжної земельної ділянки, а встановлення нових меж земельних ділянок свідчить, що дане питання не відноситься до компетенції суду.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення відповідачами права позивачів щодо землекористування належними та допустимими доказами по справі, які були досліджені судом першої інстанції та яким надана правова оцінка не підтверджуються. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключним правом суду та їх переоцінка є неприпустимою.

Доводи апеляційної скарги, що позивачами в своїй позовній заяві не ставилися вимоги щодо припинення права користування чи права власності на земельну ділянку, що належить відповідачу ОСОБА_4 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані доводи спростовуються самою позовною заявою.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова