Постанова

Іменем України

30 березня 2021 року

м. Київ

справа № 466/2897/14

провадження № 61-20903св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом, надалі уточненим, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 068 189,65 грн.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що 13 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ФЛ-130808-001П, згідно з умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 113 000 дол. США з розрахунку 13,5 відсотків річних на строк з 13 серпня 2008 року до 13 серпня 2028 року. 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях. Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у результаті чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 06 липня 2015 року розмір заборгованості відповідача перед банком становив 3 068 189,65 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 282 891,96 грн, заборгованість за відсотками - 452 388,78 грн, пеня - 310 931,30 грн, три відсотки річних від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 10 288,50 грн, три відсотки річних від простроченої заборгованості за відсотками - 11 689,11 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3 068 189,65 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у сумі 113 000 дол. США, проте станом на 06 липня 2015 року ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 3 068 189,65 грн, яка підлягає стягненню у повному розмірі на користь банку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № ФЛ-130808-001П у сумі 2 173 634,38 грн, з яких: 2 015 609,21 грн - заборгованість за кредитом, 10 288,50 грн - три відсотки річних та 147 736,53 грн - пеня. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вимога банку про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3 068 189,65 грн є безпідставною, оскільки пред`явивши 31 травня 2011 року вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яку відповідач отримав 06 червня 2011 року, банк змінив строк виконання зобов`язання. Тому право позивача нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припинилось 06 липня 2011 року. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення пені та трьох відсотків річних, оскільки вони розраховані на прострочені доходи (відсотки). З урахуванням сплачених сум у рахунок погашення заборгованості, розрахунку трьох відсотків річних та пені на тіло кредиту, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь банку 2 173 634,38 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У листопаді 2019 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції у частині відмови у стягненні відсотків за період з 06 липня 2011 року до 06 липня 2015 року у розмірі 894 555,27 грн є незаконною та необґрунтованою. Суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив умови кредитного договору (пункти 1.4.1, 2.4, 3.3.8) та не звернув уваги, що сторони погодили порядок нарахування відсотків після зміни строку дії кредитного договору. Тому зміна строку кредитного договору не припиняє право банку нараховувати відсотки, які, відповідно до умов кредитного договору нараховуються та сплачуються у валюті кредиту, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості. Враховуючи зазначені умови кредитного договору, апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Також суд з власної ініціативи витребував матеріали справи № 1304/1280/2012, чим порушив вимоги статей 83, 84 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у листопаді 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 13 серпня 2008 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ФЛ-130808-001 П, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 113 000 дол. США з розрахунку 13,5 відсотків річних на строк з 13 серпня 2008 року до 13 серпня 2023 року.

Відповідно до пункту 1.1 цього договору кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 113 000 дол. США. Строк користування кредитом з 13 серпня 2008 року до 13 серпня 2023 року.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти, щомісячно в розмірі (13)% річних за користування кредитом, яка нараховується та сплачується у валюті кредиту, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за цим договором (пункт 1.4.1).

Згідно з пунктом 2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом відповідно до пункту 1.4.1 цього договору здійснюється щомісяця, в останній робочий день кожного місяця та в перший робочий день після перебігу періоду для нарахування процентів, виходячи з фактичної заборгованості за кредитом, з дня надання кредиту, згідно з пунктом 2.1 цього договору до моменту погашення кредиту.

Відповідно до пункту 2.5 кредитного договору погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісяця до 13 числа кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору у сумі 1 468 дол. США.

Пунктом 3.3.8 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути в повному обсязі кредит, сплатити нараховані відсотки за фактичний час його використання, комісії та можливих штрафних санкцій в порядку та у випадках, визначених цим договором.

Листом-вимогою від 31 травня 2011 року за вих. № 4125-В ПАТ «Астра Банк» повідомив відповідача про необхідність у тридцяти денний строк виконати порушене зобов`язання та повернути основну суму кредиту та сплатити заборгованість за простроченими та строковими відсотками, розрахованими станом на 31 травня 2011 року. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав лист-вимогу 06 червня 2011 року.

Звертаючись до суду з позовом у березні 2012 року, ПАТ «Астра Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, загальною площею 37,8 м. кв, що знаходиться на АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № ФЛ-130808-001П, а саме заборгованості: зі сплати кредиту у розмірі 108 614,76 дол. США, зі сплати відсотків - 6 964,03 дол. США, а всього на суму 115 578,79 дол. США.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених зазначеним договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року у задоволенні позову ПАТ «Астра Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

10 квітня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» також надіслав відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу, у якій повідомив про необхідність повернення несплаченої суми кредиту, сплати відсотків за його користування, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а також штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Розмір кредитної заборгованості станом на 10 квітня 2014 року становив 130 880,26 дол. США.

Звертаючись у травні 2014 року до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» зазначав, що станом на 10 квітня 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № ФЛ-130808-001П становила 1 554 650,18 грн. У заяві про збільшення позовних вимог від 14 серпня 2015 року станом на 06 липня 2015 року заборгованість відповідача за зазначеним кредитним договором становила вже 3 068 189,65 грн.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до пункту 3.2.5 кредитного договору у разі несплати позичальником чергового платежу або його частини, згідно з пунктами 2.5, 2.6 цього договору, протягом одного календарного місяця (більше 30 днів), або іншого істотного порушення цього договору, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів, сплати нарахованих відсотків за користування ними, комісій та інших платежів, передбачених цим договором. У цьому випадку, позичальник зобов`язується протягом тридцяти календарних днів з дня одержання відповідного повідомлення з вимогою від банку повернути отриманий кредит та сплатити нараховані відсотки за користування ним з урахуванням штрафних санкцій. У випадку невиконання позичальником в строк цього зобов`язання, наступний робочий день, що слідує за днем закінчення встановленого строку для добровільного виконання позичальником цього зобов`язання, вважається початком періоду примусового стягнення боргу в повному обсязі враховуючи штрафні санкції за весь період прострочки. У цьому випадку кредитор вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.

Суди встановили, що ПАТ «Астра Банк» листом-вимогою від 31 травня 2011 року повідомив відповідача про необхідність у тридцяти денний строк виконати порушене зобов`язання та повернути основну суму кредиту та сплатити заборгованість за простроченими та строковими відсотками розрахованими станом на 31 травня 2011 року. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав лист-вимогу 06 червня 2011 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та після цього має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Оскільки кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором, припинилося.

Нарахування кредитором відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено у травні 2011 року шляхом направлення банком дострокової вимоги щодо погашення всієї суми кредитної заборгованості до відповідачів у справі. Тобто нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним.

Висновки апеляційного суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування, зміненого на підставі положень статті 1050 ЦК України узгоджуються з висновками щодо можливості нарахування процентів, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12(провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц(№ 14-154цс18).

Посилання у касаційній скарзі АТ «Дельта Банк» на положення пунктів 1.4.1, 2.4, 3.3.8 кредитного договору є безпідставними, оскільки умовами кредитного договору, у тому числі зазначеними пунктами, не обумовлені умови нарахування і сплати відсотків, передбачених договором за користування кредитом після закінчення строку кредитування.

Доводи касаційної скарги про дію кредитного договору до повного повернення позичальником кредиту, сплати відсотків та можливість нарахування у зв`язку з цим відсотків до повного погашення зобов`язання, є необґрунтованими, оскільки така умова кредитного договору не є встановленням строку дії договору у розумінні статті 251 ЦК України.

Кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом, а також неустойки. Отже, строк кредитування відповідача є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога банку про стягнення поточних грошових вимог, а саме відсотків за користування кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування, обґрунтовано відхилена апеляційним судом.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги про помилкове врахування апеляційним судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) є безпідставними. Положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 466/7784/13 (провадження № 61-20360св19).

Водночас не заслуговують на увагу посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновку Верхового Суду, викладеного у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18, оскільки цей висновок стосується оцінки умов іншого конкретного кредитного договору з індивідуальними умовами.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, - витребування з власної ініціативи матеріалів справи № 1304/2079/12 за позовом ПАТ «Астра Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, за обставинами справи витребування апеляційним судом зазначених матеріалів переслідувало мету перевірки добросовісності здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків щодо доказів виконання чи невиконання умов кредитного договору.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний