ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1505/21 Справа № 206/4605/19 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2001 року. Однак, їй стало відомо, що її чоловік уклав договір позики і у неї виникло побоювання того, що існує ризик звернення стягнення на майно, яке являється її спільною власністю. На пропозицію поділити майно у позасудовому порядку відповідач відреагував негативно та не забажав цього робити. Крім того, між ними існують розбіжності як ділити спільне майно, а саме спосіб, порядок поділу майна та визначення часток кожного. Позивач вважає, що відповідач порушує її майнові права, добровільної згоди щодо поділу майна вони дійти не можуть, а тому вона вимушена звертатись до суду за захистом свого майнового права. Так, під час шлюбу вони придбали наступне майно: на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0294, площею 0,079 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, розмір частки 1/2; нежитлове приміщення, 1/2 частина магазина, загальною площею 331,6 кв. м., яке складається: літ. А-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка кадастровий номер :09:157:0051, площею 0,0515 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок, загальною площею 439,84, житлова площа 169,45, літ. А-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; домоволодіння Літ-А, загальною площею 223,1 кв.м., житловою площею 96,9 кв.м., житловий будинок літ.Б-2, загальною площею 253,5 кв.м., житловою площею 163,6 кв.м., житловий будинок літ.Ж-2 загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м., гараж літ.В, вбиральня літЗ, №1-9 інші споруди, І-ІІІ домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , власником якого є відповідач, розмір частки 31/100; квартира загальною площею 95,5 кв. м., житловою площею 91,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Враховуючи те, що вищезазначене майно було придбано сторонами за спільні кошти та внаслідок спільної праці, однак їх власником є відповідач, позивач просила суд зазначене майно поділити в рівних частках.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за кожним з них в рівних частках право власності на наступне майно :

-визнано за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 1/4 частині за кожним, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0294, площею 0,079 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 1/4 частині за кожним право власності на нежитлове приміщення загальною площею 331,6 кв.м., яке складається: літ А-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

- визнано за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 1/2 частині за кожним право власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:157:0051,площею 0,0515 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

- визнано за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 1/2 частині за кожним право власності на житловий будинок, загальною площею 439,84 кв.м. житлова площа 169,45 кв.м., літ. А-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

- визнано за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 15.5/100 за кожним право власності на домоволодіння Літ-А, загальною площею 223,1 кв.м., житловою площею 96,9 кв.м., житловий будинок літ.Б-2, загальною площею 253,5 кв.м., житловою площею 163,6 кв.м., житловий будинок літ.Ж-2 загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м., гараж літ.В, вбиральня літ. З, № 1-9 інші споруди, І-ІІІ зможення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .

- визнано право власності за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 1/2 частині за кожним на належну відповідачу ОСОБА_3 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, загальною площею 0,0072 га. кадастровий номер 0:02:361:0021, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ).

- визнано право власності за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 1/2 частині за кожним на належну відповідачу ОСОБА_3 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, загальною площею 0,0166 га. кадастровий номер 0:02:361:0022, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ).

- визнано за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) по 1/3 частині за кожним право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0:09:157:0035, площею 0,0565 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині поділу квартири АДРЕСА_7 - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги. Зокрема, ОСОБА_1 не погоджується в частині відмови у задоволенні позову в частині поділу квартири АДРЕСА_7 та посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. ОСОБА_2 в свою чергу не погоджується в частині задоволених позовних вимог про поділ майна подружжя, оскільки апелянт вважає, що вказаним рішенням порушуються його права, як кредитора.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити, рішення суду в частині задоволених позовних вимог про поділ майна подружжя скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 квітня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 19 липня 2006 року ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 купили в рівних частках кожний земельну ділянку площею 0,0238 гектарів, кадастровий номер :02:361:0009, за адресою АДРЕСА_4 .

В подальшому зазначена земельна ділянка була розділена на дві ділянки, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,0072 га - кадастровий номер 0:02:361:0021, яка належить на праві спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_6 , що підтверджується державним актом на право власності серія ЯГ №555827, та земельну ділянку загальною площею 0,01666 га - кадастровий номер 0:02:361:0022, яка також належить на праві спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_6 , що підтверджується державним актом на право власності серія ЯГ №555826.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.02.2015 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 31/100 частка домоволодіння за адресою АДРЕСА_8 ( АДРЕСА_4 ).

Встановлено, що 25 травня 2015 року ОСОБА_3 прийняв у дар від ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 91,5 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м., про що свідчить копія свідоцтва про дарування квартири та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 січня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 набули в рівних частках (тобто по одній другій частці кожний) право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , розміром 0,079 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0294. Зазначені обставини також підтверджуються копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Також з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 439,84 кв.м., житловою площею 169,45 кв.м., літ. А-2, за адресою АДРЕСА_3 , на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП58 від 26.12.2014.

Відповідно ж до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер :09:157:0051 площею 0,0515 га за адресою АДРЕСА_3 , підстава виникнення права свідоцтво про право власності НОМЕР_3 від 04.06.2014.

Також відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/2, згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2014 належить об`єкт нерухомого майна - магазин, за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно ж договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 липня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності у розмірі 2/3 частки належить земельна ділянка загальною площею 0,0565 га на території АДРЕСА_6 , кадастровий номер :09:157:0035.

Встановлено судом, що на дату звернення до суду з позовною заявою позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що сторонами в судовому засіданні не оспорювалось.

Задовольняючи частково позову, суд посилався на те, що майно подружжя, а саме: 31/100 частка домоволодіння за адресою АДРЕСА_8 ( АДРЕСА_4 ), 1/2 частина земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , розміром 0,079 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0294, житловий будинок загальною площею 439,84 кв.м., житловою площею 169,45 кв.м., літ. А-2, за адресою АДРЕСА_3 , земельна ділянка кадастровий номер :09:157:0051 площею 0,0515 га за адресою АДРЕСА_3 , 1/2 частина магазину, за адресою АДРЕСА_2 , та 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0565 га на території АДРЕСА_6 , кадастровий номер :09:157:0035 набуте позивачем та відповідачем під час шлюбу, за спільні кошти, а тому воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу між позивачем та відповідачем, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні.

Суд також дійшов висновку, що належні на праві спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_6 земельні ділянки загальною площею 0,0072 га - кадастровий номер 0:02:361:0021, та загальною площею 0,01666 га - кадастровий номер 0:02:361:0022, також являються об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а тому кожен з них має право на 1/2 частину належної відповідачу ОСОБА_3 частину зазначених земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволені позову в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності по 1/2 частині на подаровану відповідачу квартиру АДРЕСА_7 , суд правомірно та обгрунтовано посилався на положення ч. 1 ст. 57 СК України, а також на те, що вказана квартира отримана відповідачем в дар від ОСОБА_9 , а тому не являється об`єктом їх спільної сумісної власності. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, у зв`язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності рішення суду в цій частині.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про поділ майна подружжя, з наступних підстав.

Суд першої інстанції не врахував, що між фізичними особами ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 21.11.2018р. було укладено договір позики, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Іванютіним - Сандомирським Л.Г. за реєстровим номером 114, згідно з умовами якого вказаними особами надано у власність ОСОБА_3 , грошові кошти в сумі 1 988 000 грн. (71 000 дол. СІЛА).

Відповідно до п. 1 Договору отримані кошти ОСОБА_3 зобов`язався повернути в строк до 21.12.2018р. включно. Проте, ОСОБА_3 не повернув у вказаний строк грошові кошти, у зв`язку з чим приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В. вчинено виконавчий напис № 5150 від 27.12.2018р. про звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_3 в розмірі 1 989 700,00 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса від 27.12.2018р. за номером 5150, 28.07.2020р. відкрито виконавче провадження № 62679311 приватним виконавцем Селезньовим М.О., яке триває на цей час, про що не заперечують ані позивач, ані відповідач.

Слід також зазначити, що нотаріальне посвідчення договору здійснювалось нотаріусом за письмовою згодою ОСОБА_1 на укладання цього договору, відповідно до вимог ч. 3 ст. 65 СК України (т.2 а.с. 35).

Таким чином, твердження позивача, ОСОБА_1 , щодо укладання її чоловіком зазначеного договору позики без її дозволу, як і її необізнаність про його існування є таким що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

При цьому, наявність нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_1 на укладання зазначеного вище договору позики, свідчить, що вона усвідомлювала ризики невиконання її чоловіком зобов`язань за вказаним договором, зокрема можливість примусового звернення стягнення на спільне майно подружжя в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, як відповідач у справі, ОСОБА_3 , так і позивач, ОСОБА_1 , має грошові зобов`язання перед третьою особою у справі, ОСОБА_2 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2019 р. у справі № 201/13083/18 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 1 150 000,00 грн.

На підставі даного рішення відкрито виконавче провадження № АСВП: 61657601 у Соборному ВДВС у м.Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро). Дата відкриття: 27.03.2020 Стан ВП: Примусове виконання.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають грошові зобов`язання на підставі договору позики від 21.11.2018 та судового рішення від 18.12.2019 у справі № 201/13083/18, яке набрало законної сили, які не скасовані та не визнані недійсними в судовому порядку.

Слід також зазначити, що в ході відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлено відсутність будь-якого іншого ніж визначеного в оскаржуваному рішенні суду майна, яким може бути забезпечено повернення наявної заборгованості, у зв`язку з чим на спірне нерухоме майно було накладено арешт.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах постановах Касаційного цивільного суду- Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03.04.2019 № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 , щодо якої ухвалене судове рішення по справі № 201/13083/18 стягнення боргу та накладено арешт на її майно в рамках виконавчого провадження, яке набрало законної сили, та її чоловік, ОСОБА_3 , відносно якого відкрито виконавче провадження виконавчим написом нотаріуса, які здійснюють поділ спільного майна подружжя, діють недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора ОСОБА_2 . Зокрема, поділ майна подружжя порушує його майнові інтереси, як кредитора, направлений на недопущення звернення стягнення на їх майно, як боржників. Тому правопорядок не може залишати поза редакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Отже, враховуючи зазначені постанови суду касаційної інстанції та положення ст. 13 України, має місце порушення прав та інтересів третьої особи ОСОБА_2 через намір сторін уникнути виконання своїх зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта ОСОБА_2 про те, що викладені обставини обґрунтовано ставлять під сумнів наявність реального спору між вказаним подружжям та дають підстави стверджувати про здійснення поділу майна, з метою недопущення звернення стягнення на їх майно, як боржників.

Суд першої інстанції зазначені вище обставини не встановив та ухвалив незаконне рішення в частині задоволених позовних вимог про поділ майна подружжя, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - задоволенню, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог про поділ майна подружжя скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 14 407 грн. 50 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи наявність підстав для скасування рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про поділ майна подружжя, а також наявність підстав для залишення без змін оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову в частині поділу квартири АДРЕСА_7 , колегія приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року у справі № 206/4605/19.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову в частині поділу квартири АДРЕСА_7 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про поділ майна подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 14 407 грн. 50 коп.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року у справі № 206/4605/19, скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова