Ухвала

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 757/37441/19

провадження № 61-4626ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргуакціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), в якому просив стягнути суму заборгованості із заробітної плати

у розмірі 52 465,07 грн, грошової компенсації втрати частини заробітної плати

у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 11 509,06 грн та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі

129 378,24 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, в тому числі компенсація за невикористану відпустку у розмірі

52 465,07 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 129 378,24 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати

у розмірі 11 509,06 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року змінено в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши його розмір з 129 378,34 грн до

52 465,07 грн.

У іншій частині рішення залишено без змін.

19 березня 2021року АТ «Українська залізниця» засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2021 року (надійшла до суду 22 березня 2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що постанову Київського апеляційного суду від 11 січня

2021 року вони отримали поштою 24 лютого 2021 року, що підтверджено належними доказами.

За таких підстав строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу

в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270, 00 грн.

Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру, а саме: стягнення суми заборгованості із заробітної плати у розмірі 52 465,07 грн, грошової компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 11 509,06 грн та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 129 378,24 грн, а всього - 193 352,37 грн.

Отже, справа № 757/37441/19 не є справою з ціною позову, що перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 757/37441/19

є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом

2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена

в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи,

а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі АТ «Українська залізниця» посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, формування єдиної правозастосовної практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга

АТ «Українська залізниця» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення строку касаційного оскарження задовольнити. Поновити акціонерному товариству «Українська залізниця» процесуальний строк для подачі касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник