Справа № 457/339/20 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/2828/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого -судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У березні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.08.2018 року у розмірі 57872 грн. 14 коп., з якої станом на 25.12.2019 року: 41120 грн. 45 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20 грн. 00 коп. - поточна заборгованість за тілом кредиту та 41100 грн. 45 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2552 грн. 29 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10967 грн. 39 коп. - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2732 грн. 01 коп. - штраф (процентна складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до вказаного вище договору відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на офіційному банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і такими формулярами та стандартами в даному випадку є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті і згідно яких обслуговується відповідач.

Звертає увагу, що право зміни кредитного ліміту врегульоване п.п.2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг (договору), згідно з якими, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до Умов та правил надання банківський послуг.

Також позивач зазначає, що пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Умов та правил надання банківських послуг (договору) передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору, а тому банк використав своє право щодо зміни процентної ставки (за виключенням пільгового періоду), а саме: з 01.09.2014 року - 34,8% річних; з 01.04.2015 року - 43,2% річних, а з 01.04.2019 року впроваджено нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта, в такому розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41120 грн. 45 коп., що є заборгованістю по тілу кредиту, та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1493 грн. 55 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати в частині незадоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На переконання апелянта, суд не дав належної правової оцінки доказам, поданим на підтвердження законності заявлених вимог, і не врахував, що своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на офіційному банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Звертає увагу, що разом із анкетою-заявою позивачем надано підписану відповідачем довідку про надання інформації щодо умов кредитування («паспорт споживчого кредиту»), в якій зазначено: процентна ставка за користування кредитом; процентна ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язань; розмір щомісячних платежів - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн.; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, та інші умови, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов договору, однак, суд цієї довідки безпідставно не врахував.

Наголошує, що підписання відповідачем довідки про умови кредитування є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, про що свідчить судова практика Верховного Суду.

На переконання апелянта, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд не повинен був відмовляти у стягненні процентів за кредитом, оскільки право банку на одержання від позичальника процентів за користування кредитними коштами закріплено у ст.1048 ЦК України.

Незаконною апелянт вважає й відмову суду у стягненні штрафів, які встановлені Умовами та правилами надання банківських послуг, а також зазначені в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, та у зв`язку із перебуванням судді Копняк С.М. у відпустці в період з 09 по 12 березня 2021 року, а судді Бойко С.М. - на листку тимчасової непрацездатності в період з 16 по 18 березня 2021 року включно, повний текст постанови складений 19 березня 2021 року, а тому датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02.03.2021 року, є дата складення повного судового рішення - 19.03.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з оляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В іншій справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року, застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо, оскільки Тарифи Банку та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, не є складовою кредитного договору.

З матеріалів справи встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 20.08.2018 року (а.с.10) не визначено розміру процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, а Умови та правила надання банківських послуг, витяг з яких долучено до позовної заяви (а.с.13-30), не містять підпису позичальника, однак, до анкети-заяви позивач долучив довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та «Універсальна голд» від 20.08.2018 року (а.с.11-12), яка підписана позичальником (споживачем) ОСОБА_1 , в якій вже вказано про деякі умови кредитування.

Так, зокрема, у цій довідці зазначено про базову процентну ставку за користування кредитом по цих двох картках (43,2% та 42% річних), розмір та строк внесення щомісячного платежу (5% від заборгованості, але не менше 100 грн., до 25 числа поточного місяця), пеня (не застосовується), штраф за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою (500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій) тощо.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.5-9), зокрема, в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами та заборгованості по цій складовій кредиту, колегія суддів встановила, що при нарахуванні процентів за спірний період позивач дійсно застосовував процентну ставку 3,6% на місяць, що дорівнює 43,2% річних, та 3,5% на місяць, що дорівнює 42% річних, тобто процентну ставку, яка зазначена у підписаній позичальником довідці, і заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за спірний період становить 2552 грн. 29 коп., відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог позивача в цій частині.

Однак, вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у розмірі 10967 грн. 39 коп., є безпідставною, оскільки у підписаній позичальником довідці вказано лише розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту: 86,4% і 84%, однак, підстави для застосування такої ставки в цій довідці не зазначені, позаяк, за доводами позивача стягнення таких процентів пов`язується із внесенням змін до Умов та правил надання банківських послуг щодо запровадження з 01.04.2019 року нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, на момент підписання позичальником довідки (20.08.2018 року) таких змін ще не існувало, тому стягнення процентів за ставкою 84% є необгрунтованим належним чином.

Отже, розмір заборгованості за вказаним кредитним договором становить 43672 грн. 74 коп., з яких: 41120 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, яку суд першої інстанції стягнув у користь позивача, та 2552 грн. 29 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, яка підлягає стягненню у користь позивача за наслідками розгляду справи апеляційним судом.

Підлягають стягненню з відповідача й штрафи за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 2683 грн. 64 коп., з яких: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2183 грн. 64 коп. - штраф (процентна складова) - 5% від заборгованості 43672 грн. 74 коп., оскільки відповідальність позичальника у виді штрафу, його розмір та підстави для стягнення передбачені у підписаній позичальником довідці.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та штрафах з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме: стягнення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2552 грн. 29 коп. та штрафів у розмірі 2683 грн. 64 коп.

Інші позовні вимоги позивача, а саме: про стягнення з відповідача процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, у розмірі 10967 грн. 39 коп. не підлягають задоволенню з наведених вище мотивів, тому підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення в цій частині немає.

У зв`язку із збільшенням загального розміру стягуваної з відповідача у користь позивача заборгованості за кредитним договором за наслідками апеляційного розгляду справи, - до 46356 грн. 38 коп., що становить 80% від ціни позову, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, шляхом його збільшення до 1681 грн. 60 коп.

Також, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача (31%), з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 977 грн. 43 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та штрафами скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 2552 гривень 29 копійок та заборгованість за штрафами у розмірі 2683 гривень 64 копійок.

В задоволенні решти вимог в цій частині - відмовити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», змінити, збільшивши його до 1681 гривень 60 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 977 гривень 43 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 березня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.