Номер провадження 2/754/847/21
Справа №754/8135/20
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Смірнової Н.А., Двоєглазова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» про визнання майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ФК «Глобал Капітал», про визнання майнових прав.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.06.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір № 30-06/2000/125 про участь у Фонді фінансування будівництва. За умовами цього договору він на підставі визнання ним правил фонду ФФБ виду А «ФФБ» А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське» дав згоду на участь у ФББ, взяв на себе зобов`язання виконувати правила ФФБ, передав кошти управителю в управління з метою отримання від забудовника у власність об`єкту інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти в управління, зараховує кошти на рахунок ФФБ з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному правилами ФФБ та цим договором. Об`єктом інвестування є об`єкт нерухомості за будівельною адресою в АДРЕСА_1 , кількість кімнат - 4, проектна площа 221,26 кв.м., номер ділянки НОМЕР_2. На виконання вимог договору 30.06.2009 року він отримав акт прийому передачі документів, які додаються до договору.

Як зазначає позивач, він виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до п.2 договору та сплатив на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 1 278 440,00 грн., на підтвердження чого 26.07.2019 року йому був наданий акт звіряння взаємних розрахунків щодо коштів, які були фактично внесені в управління Фонду. Також, з боку відповідача було надано стислий перелік робіт, які забудовник зобов`язується провести на вказаному об`єкті будівництва. Однак, відповідач на сьогоднішній день не виконав умови договору, не передав йому майнових прав на об`єкт інвестування за договором про уступку майнових прав на умовах вищевказаного договору, в зв`язку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати за ним право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості та зобов`язати відповідача передати вказане нерухоме майно.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.07.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено її підготовчий розгляд.

07.08.2020 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить визнати за ним майнове (речове) право на спірне нерухоме майно та зобов`язати відповідача передати вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва.

14.09.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача Смірнової Н.А. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що відповідач є небанківською фінансовою установою, що здійснює виключний вид діяльності із залучення коштів установників управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю на підставі відповідної ліцензії і не може поєднувати управління ФФБ з наданням будь-яких інших послуг. Як зазначає представник відповідача, позивач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором про участь у ФФБ, зокрема п.п.5 п.2.2.1, оскільки не дотримується графіку придбання довірителем вимірних одиниць об`єкту інвестування, який є додатком № 1 до цього договору, за сумами та строками. Після останнього внесення ним коштів до ФФБ 04.08.2009 року позивач більше не здійснював фінансування будівництва, при цьому залишок не закріплених за ним вимірних одиниць об`єкта інвестування складає 130,49 кв.м. Загальна сума коштів, внесених позивачем становить 1 278 440,00 грн., а загальна кількість закріплених за ним вимірних одиниць об`єкта інвестування складає 90,77 кв.м., що становить 41 % від загальної проектної площі і на його ім`я оформлено свідоцтво про участь у ФФБ № 30-06/2009-12. Представник відповідача зауважила, що ані чинним законодавством, ані договором не передбачено право або обов`язок відповідача передавати довірителю майнові права на будь-яку частку об`єкта інвестування, оскільки передача майнових прав відбувається тільки якщо довіритель повністю про інвестує закріплений за ним об`єкт інвестування.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказала і на те, що відповідач надає позивачу виключно фінансові послуги і його повноваження стосуються фінансового контролю з метою належного використання забудовником коштів. Позивач не приймає безпосередньої участі у процесі створення об`єкта житла, введення його в експлуатацію та передачі об`єктів інвестування у власність довірителям. Грошові кошти, внесені позивачем до ФФБ були перераховані відповідачем забудовнику на будівництво об`єкта будівництва, в тому числі індивідуального будинку котеджного типу як складової частини цього об`єкта будівництва згідно із проектною документацією, розробленою і затвердженою забудовником і використані забудовником за цільовим призначенням. Таким чином, відповідач не має жодних правових підстав для передачі позивачу об`єкта незавершеного будівництва.

Посилаючись на викладене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

09.10.2020 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача до відзиву, в яких вказує на безпідставність посилання позивача на норми ст..331 ЦК України, а також вказує на те, що будівництво таких будинків не підпадає під визначення самочинного будівництва згідно ч.1 ст.376 ЦК України, а ступінь готовності конкретного будинку жодним чином не свідчить про повне виконання ним зобов`язань щодо передачі в управління достатніх коштів.

15.10.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив. У даній відповіді позивач зазначає про те, що будівництво будинку здійснювалось з порушенням проекту і неякісним виконанням будівельно-монтажних робіт, що відображено у протоколі наради по виконанню будівельно-монтажних робіт від 18.12.2008 року. Відповідач не усунув недоліки до теперішнього часу, що унеможливлює закінчення будівництва. Підписання договорів було спрямовано на набуття ним речових прав на нерухоме майно, а тому він вважає, що він набув право вимоги оформлення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Позивач вважає, що відповідач порушує його права на про інвестований будинок, який не введений в експлуатацію до цього часу, будівництво не здійснюється, внаслідок чого він не набув права власності у визначений договором строк.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.

08.02.2021 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача до відповіді позивача на відзив. У даних поясненнях представник відповідача заперечує проти позовних вимог, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення.

Представники відповідача Смірнова Н.А. та Двоєглазов Д.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити позивачу в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 30.06.2009 року між ТОВ «ФК «Глобал Капітал», як управителем, та позивачем ОСОБА_1 , як довірителем, було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 30-06/2009-125, згідно п.1.1 якого довіритель на підставі повного визнання ним правил ФФБ виду А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське» дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов`язання виконувати правила ФФБ, передає кошти управителю в управління з метою отримання від забудовника у власність об`єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти в управління, зараховує кошти на рахунок ФФБ з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному правилами ФФБ та цим договором.

Згідно п.п.1.4, 1.5 договору, управитель здійснює управління майном у порядку, визначеному правилами ФФБ та цим договором.

При здійсненні управління майном для досягнення мети цього договору управитель діє від свого імені та в інтересах довірителів, дотримується встановлених у правилах ФФБ та цим договором обмежень щодо окремих дій з управління цим майном.

Пунктами 1.9, 1.10 визначено дані про об`єкт інвестування, а саме: будівельна адреса: м.Троєщина між вул.Леніна та вул.Толстого у Деснянському районі м.Києва, номер будинку АС-013, кількість кімнат: 4; проектна площа: 221,26 кв.м., номер ділянки: НОМЕР_2.

Пунктами 4.3, 4.4 договору сторони погодили, що після 100 % інвестування довірителем закріпленого за ним об`єкта інвестування управитель передає довірителю майнові права на цей об`єкт інвестування за договором про уступку майнових прав. Довіритель має право отримати у власність закріплений за ним об`єкт інвестування після введення об`єкта будівництва в експлуатацію на умовах, визначених правилами ФФБ та цим договором.

Крім того, згідно п.п.5 п.2.2.1 договору, довіритель зобов`язаний дотримуватися визначеного в цьому договорі порядку передачі коштів в управління управителю та графіку внесення коштів, який є невід`ємною частиною цього договору, визначеного у свідоцтві про участь у ФФБ за сумами та строками.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що після кожного внесення довірителем коштів управитель видає довірителю свідоцтво про участь у ФФБ - документ, що підписують довіритель та уповноважена особа управителя, в якому зазначений закріплений за довірителем об`єкт інвестування, запланована дата введення об`єкта будівництва в експлуатацію, сума коштів, зарахована до ФФБ, кількість оплачених за довірителем вимірних одиниць об`єкта інвестування, графік внесення коштів та інші дані згідно вимог законодавства.

30.06.2009 року між сторонами також було укладено додаткову угоду № 1 до договору.

Як вбачається зі свідоцтва № 30-06/2009-125-12, позивачем ОСОБА_1 внесено 1 278 440,00 грн., на підставі чого за ним закріплено 90,77 кв.м. з загальної проектної площі 221,26 кв.м. Також, вказане свідоцтво додатково містить графік подальшого внесення довірителем коштів до ФФБ, а саме: 30.09.2009 року за 19,87 кв.м., 31.10.2009 року за 36,88 кв.м., 30.11.2009 року за 36,88 кв.м., 31.12.2009 року за 26,86 кв.м.

Факт сплати позивачем вищевказаної суми підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків від 26.07.2019 року.

Як встановлено в судовому засіданні, і даний факт підтверджено сторонами, після внесення вищевказаної суми позивач інших платежів не вносив, будівництво вищевказаного будинку не завершено.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 11 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням того, що згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість, спрямована на виникнення, зміну та припинення прав та обов`язків, укладення з позивачем договору про участь у ФФБ є дією, спрямованою на набуття цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (частина друга стаття 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Виходячи з приписів статті 190 ЦК України, частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та умов укладених між сторонами договорів, суд вважає можливим визнати за позивачем майнове (речове) право на об`єкт незавершеного будівництва пропорційно до розміру внесених ним (проінвестованих) коштів, що становить 41 % від загальної проектної площі. Підстави ж для визнання за позивачем майнових прав на весь об`єкт нерухомості відсутні, оскільки позивачем не проінвестовано 100 % вартості цього майна.

Що ж стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача звільнити та передати позивачу об`єкт незавершеного будівництва, то суд не вбачає підстав для задоволення таких вимог, оскільки, як вже вказано вище, позивачу у вказаній будівлі належить 41 % майнових прав, на не 100 %. Крім того, з урахуванням положень ч.5 ст.1033 ЦК України, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача для вчинення таких дій.

Інші доводи та пояснення сторін та їх представників висновків суду не спростовують та підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову у повному обсязі не дають.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання за позивачем майнового (речового) права на 41 % загальної проектної площі спірного об`єкту нерухомості. В іншій частині позовних вимог належить відмовити через їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1921,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, Конституцією України, ст. 11, 12, 16, 177, 178, 190, 328, 525, 526, 876 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) майнове (речове) право на 41% загальної проектної площі об`єкту незавершеного будівництва, а саме будинку (ступінь готовності 97%), який складається з 4 кімнат, номер будинку АС 013, літ. А, загальною площею 161,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер ділянки НОМЕР_2, кадастровий номер земельної ділянки :62:146:0604.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: