У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання позивача

про витребування доказів

26.03.2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря Зозулі М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

У позовній заяві позивач вказав клопотання про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» кредитного договору №9291956 від 22.07.2020.

Суд вважає, що клопотанням про витребування доказів не відповідає вимогам визначеним ч.4 ст. 84 ЦПК України, адже в ньому не зазначено підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Позивачем жодним чином не підтверджено про існування такого доказу, і теперішнє його місце знаходження. В додатках до позову не додано доказів щодо вжиття позивачем самостійних заходів (усіх можливих активних дій, як наприклад звернення із запитом, тощо) для отримання доказів у відповідача.

На цю обставину суддя звертав увагу позивача в ухвалі від 24.12.2020 про залишення позовної заяви без руху. Позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви, одночасно і клопотання про витребування доказів протягом десяти днів з дня отримання ухвали, однак позивач цього не зробив.

Згідно вимог ч. 2 ст. 12 ЦПК України, збирання доказів не є обов`язком суду. Учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

В силу вимог п. 4 ч. 5 ст. 12, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд лише сприяє сторонам у здійсненні їхніх прав, а не збирає докази замість таких сторін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 84 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Заярний

Ухвала підписана 24.03.2021