Провадження № 2/127/5066/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Вінницького міського центру зайнятості про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Вінницького міського центру зайнятості про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що 05.03.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який було зареєстровано 05.03.2007 року за №17815 Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниця. Позивач була прийнята на посаду головного бухгалтера за вищевказаним трудовим договором. У січні 2009 року сторони дійшли згоди про розірвання трудового договору, фактично з того часу ОСОБА_1 перестала отримувати заробітну плату, що підтверджується довідкою ОК-5. Відповідач запевнив, що всі дії, пов`язані з припиненням договору він вчинить самостійно, але припинення трудового договору у центрі зайнятості не було зареєстровано. Про той факт, що трудові відносини між сторонами не були припиненні стало відомо, коли позивач звернулась до Вінницького міського центру зайнятості для отримання статусу безробітного. На її письмове звернення Вінницький міський центр зайнятості від 16.10.2020 року №01-22/7693-20 надав відповідь, у якій обгрунтував причину відмови у наданні ОСОБА_1 статусу безробітної, через те, що трудовий договір між нею та ОСОБА_2 від 05.03.2007 року №17815 діючий та не знятий з реєстрації. Після цього позивач почала шукати інформацію про стан фізичної особи-підприємця у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак інформація про стан ФОП ОСОБА_2 , відсутня. Позивачем було вирішено надіслати заяву про звільнення за власним бажанням з 10.12.2020 року на поштову адресу, яка вказана у трудовому договорі ОСОБА_2 , адже інша інформація про нього у позивача відсутня. Така заява була відправлена рекомендованим листом через відділення «Укрпошти» 09.12.2020 року, що підтверджується копією фіскальних чеків. В позасудовому порядку вирішити питання про розірвання трудового договору не вдалося, що стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом.

Згідно з ухвалою суду від 02.02.2021 р. в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження з направленням копії позовної заяви з додатками, відзиву на позов з наданням усіх доказів, якими обгрунтовуються заперечення, суду не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Вінницький міський центр зайнятості пояснення на позовну заяву не надав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами трудового законодавства про припинення трудових відносин.

05.03.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який зареєстрований 05.03.2007 року №17815 Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниця. Позивач була прийнята на посаду головного бухгалтера за вищевказаним трудовим договором. У січні 2009 року сторони дійшли згоди про розірвання трудового договору, з того часу ОСОБА_1 перестала отримувати заробітну плату, що підтверджується довідкою форми ОК-5. Відповідач запевнив, що всі дії, пов`язані з припиненням договору він вчинить самостійно, але припинення трудового договору у центрі зайнятості не було зареєстровано.

Про той факт, що трудові відносини між сторонами не були припинені позивачу стало відомо при його зверненні до Вінницького міського центру зайнятості для отримання статусу безробітного. На її письмове звернення Вінницький міський центр зайнятості від 16.10.2020 року №01-22/7693-20, надав відповідь про те, що причину відмови у наданні ОСОБА_1 статусу безробітної центр обґрунтовує тим, що трудовий договір між нею та ОСОБА_2 від 05.03.2007 року №17815 діючий та не знятий з реєстрації.

Відомості про стан фізичної особи-підприємця у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо стану (ведення діяльності чи у стані припинення) щодо ФОП ОСОБА_2 , відсутня.

Позивач надіслала заяву про звільнення за власним бажанням з 10.12.2020 року на поштову адресу, яка вказана у трудовому договорі ОСОБА_2 .

Заява була відправлена рекомендованим листом через відділення «Укрпошти» 09.12.2020 року, що підтверджується копією фіскальних чеків.

Відповідь на заяву від ОСОБА_2 не надійшла.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю» у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Позивач позбавлена можливості належно повідомити відповідача про бажання розірвати трудовий договір, оскільки місце роботодавця на теперішній час невідомо, що в свою чергу свідчить про позбавлення можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку, а також підтверджує про неможливість розірвати укладений між сторонами трудовий договір за власною ініціативою, що порушує право позивача на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України.

Відповідач не бажає розірвати трудовий договір у добровільному порядку, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 36, ч. 1 ст. 38 КЗпП України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати трудовий договір, укладений 05.03.2007 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та фізичною особою-приватним підприємцем ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований 05.03.2007 року №17815 Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниця на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та зобов`язати Вінницький міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір, укладений 05.03.2007 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , зареєстрований 05.03.2007 року №17815 Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , адреса : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у відшкодування витрат із сплати судового збору 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя