справа № 361/4393/19
провадження № 2/361/194/21
31 травня 2021 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Зазимко А.Ю., Лебідя В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим відповідач підписала анкету-заяву № б/н від 09 березня 2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписанням анкети-заяви відповідач ОСОБА_1 (далі - Позичальник або Клієнт) підтвердила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті w.w.w.privatbank.ua, складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом позивача у заяві.
За містом ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Оскільки зазначена заява позивачем АТ КБ "ПриватБанк" про зменшення позовних вимог подана до суду після першого судового засідання, суд до розгляду її не приймає.
Представник позивача Гаренко Н.В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов і заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 09 березня 2011 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно із якою отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг.
При укладенні цього договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивачем АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором виконано, відкрито ОСОБА_1 картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я Позичальника.
Разом з тим, у порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним вище кредитним договором належним чином не виконувала.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
У ч. 1 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку - позивач АТ КБ "ПриватБанк".
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, у зв`язку з чим Банк має підтвердити, що на момент укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У підписаній сторонами анкеті-заяві № б/н від 09 березня 2011 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
АТ КБ "ПриватБанк", пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту, що в розрахунку Банка має дві складові, а саме: тіло кредиту (сума, яку фактично Позичальник отримав у борг) та прострочене тіло кредиту, просило також стягнути з відповідача на користь Банку нараховану пеню за прострочене зобов`язання в розмірі 6559 грн. 36 коп., нараховану пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 730 грн. 39 коп., а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1192 грн. 59 коп. (процентна складова).
Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 березня 2011 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які є невід`ємними частинами цього кредитного договору, виписку по рахунку Позичальника, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитних карток.
Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Умови та правила і витяг із Тарифів розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування, що додані Банком до позовної заяви.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, при розгляді даної справи позивачем він не спростований.
Суд вважає, що у даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, неможливо застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення Банку до суду із даним позовом. Кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів і Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги із Тарифів і Умов та правил не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.
Підписана Позичальником анкета-заява № б/н від 09 березня 2011 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. Даний кредитний договір, укладений між сторонами у вигляді підписаної сторонами заяви-анкети, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 за аналогічним позовом АТ КБ "ПриватБанк" до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом викладено правовий висновок про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" сум нарахованої пені за прострочене зобов`язання в розмірі 6559 грн. 36 коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 730 грн. 39 коп., а також штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1192 грн. 59 коп. (процентна складова) відсутні, тому позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає.
Разом з тим, суд встановив, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" виконало свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 09 березня 2011 року, надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у визначеному договором розмірі, проте остання у порушення вимог закону та умов договору своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує.
Великою Палатою Верховного Суду у зазначеній вище постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів.
Тіло кредиту - це сума, яку Позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту, яку на конкретну дату Позичальник не повернув.
У анкеті-заяві Позичальника № б/н від 09 березня 2011 року плата за прострочене тіло кредиту також не визначена. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази можливості його нарахування.
Обґрунтування вимог щодо стягнення з Позичальника заборгованості за простроченим тілом кредиту та порядку його нарахування позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" не містить.
За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заявлені Банком вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та його розміру відповідачем ОСОБА_1 у суді не спростовані.
В іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає.
Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений Банком при подачі позову судовий збір у розмірі 1921 грн.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дутчак І. М.