Справа № 461/2027/21
Провадження № 4-с/461/17/21
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2021 року Галицький районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.
Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернулось в суд в інтересах ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) зі скаргою на дії старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Обґрунтовуючи подану скаргу покликається на те, що 24.12.2020 року старшим державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оліярник Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 461/9257/19, виданим 14 грудня 2020 року Галицьким районним судом м. Львова, про зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії; якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку зобов`язати Відповідачку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України батьку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення повернення дитини в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії. 15.02,2021 року державним виконавцем, на підставі п.11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважає, що державним виконавцем з порушенням вимог законодавства передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому просить скаргу задовольнити повністю.
Учасники судового процесу у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Вивчивши матеріали скарги, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Постановою Львівського апеляційного суду від 13.11.2020 рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 рокузалишено без змін.
24.12.2020 року старшим державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оліярник Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 461/9257/19, виданим 14 грудня 2020 року Галицьким районним судом м. Львова, про зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії; якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку зобов`язати Відповідачку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України батьку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення повернення дитини в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.
15.02,2021 року державним виконавцем, на підставі п.11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Крім того, частиною другої статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
Україна приєдналася до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі - Конвенція) Законом від 11 січня 2006 року № 3303-IV.
Згідно зі статтею 1 Конвенції однією з її цілей є забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав. Для цього договірні держави вживатимуть усіх належних заходів для забезпечення досягнення цілей Конвенції на їхніх територіях та використовують самі швидкі процедури, наявні в їхньому розпорядженні (стаття 2 Конвенції).
Згідно з пунктом 11 Порядку виконання на території України Конвенції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 р. № 952, примусове виконання рішення суду про зобов`язання боржника повернути дитину здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) та іншими нормативно-правовими актами, органами державної виконавчої служби.
Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Отже, примусове виконання рішень судів в Україні, у тому числі про повернення дитини відповідно до Конвенції, забезпечується підрозділами Державної виконавчої служби України.
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Стаття 64 Закону передбачає порядок виконання рішень судів про відібрання дитини, відповідно до якої під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування.
За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу.
У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.
Крім того, відповідно до пп. 3, 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, при виконанні рішення про відібрання дитини державний виконавець за потреби може звернутися до суду з поданням, розгляд якого здійснюється судом за місцем виконання рішення відповідно до статті 437 Цивільного процесуального кодексу України, щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу. За неможливості з`ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.
У виконавчому листі № 461/9257/19, виданому 14 грудня 2020 року Галицьким районним судом м. Львова, зазначено, що «у разі невиконання ОСОБА_3 рішення про повернення дитини в державу постійного проживання в добровільному порядку - зобов`язати її передати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України батьку ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії».
Як вбачається з вищенаведеного, у випадку відмови ОСОБА_3 виконати рішення про повернення дитини в добровільному порядку, нелбхідно зобов`язати останню передати малолітнього ОСОБА_4 батькові ОСОБА_8 в примусовому порядку для забезпечення повернення дитини в державу Постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.
Отже, державним виконавцем, в провадженні якого перебуває на виконанні виконавчий лист, виданий судом, повинні бути вжиті всі передбачені Законом заходи з метою забезпечення фактичного виконання рішення суду про повернення дитини.
Невиконання рішення суду є грубим порушенням чинного законодавства України, порушує міжнародні зобов`язання України, взяті під час приєднання до Конвенції, що в свою чергу впливає на створення негативного іміджу держави, основним наслідком якого є підтвердження недотримання в Україні основних прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією та іншими актами законодавства України.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишилося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
У рішенні у справі «Хабровські проти України» від 17.01.2013 Європейський суд встановив, що з огляду на обставини справи, а саме на те, що державними органами України було витрачено майже рік на прийняття рішення про повернення неповнолітньої дитини до Польщі та майже два роки для його виконання. Європейський суд встановив порушення державою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки дії державних виконавців були нескоординованими та формалістичними, неефективність виконання призвела до серйозного розриву сімейних зв`язків між заявником і дитиною.
Водночас, державний виконавець наділений достатніми повноваженнями, передбаченими в Законі, що спрямовані на забезпечення виконання рішення суду.
Таким чином, державний виконавець повинен був забезпечити проведення подальших виконавчих дій щодо виконання рішення Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/9257/19 в порядку, встановленому статтею 64 Закону України «Про виконавче провадження» за участі особи, якій має бути передана дитина, з метою забезпечення її повернення до держави постійного місця проживання.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оліярник Г.В. є неправомірними, оскільки державним виконавцем не було вжито всіх заходів, передбачених Законом, для виконання рішення Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/9257/19, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною та підлягає скасуванню.
Згідно з положеннями ч.ч.2 і 3 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Враховуючи зазначену норму, слід також зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити.
Керуючись ст.ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд
Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оліярник Г.В. з виконання виконавчого листа №461/9257/19, виданого 14 грудня 2020 року Галицьким районним судом м. Львова, про зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, а у разі невиконання ОСОБА_3 рішення про повернення дитини в державу постійного проживання в добровільному порядку - зобов`язати її передати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України батьку ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.
Скасувати постанову старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оліярник Г.В. від 15.02.2021 про закінчення виконавчого провадження № 63985460 з виконання виконавчого листа №461/9257/19, виданого 14 грудня 2020 року Галицьким районним судом м. Львова, про зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, а у разі невиконання ОСОБА_3 рішення про повернення дитини в державу постійного проживання в добровільному порядку - зобов`язати її передати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України батьку ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.
Зобов`язати уповноважених осіб Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) провести виконавчі дії з фактичного виконання у повному обсязі відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчого листа №461/9257/19, виданого 14 грудня 2020 року Галицьким районним судом м. Львова, про зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, а у разі невиконання ОСОБА_3 рішення про повернення дитини в державу постійного проживання в добровільному порядку - зобов`язати її передати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України батьку ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини в державу постійного проживання - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Волоско І.Р.