П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року місто Київ

справа № 362/3651/20

провадження №22-ц/824/2665/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Васильківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Марчук О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Васильківської міської ради про визнання власності на квартиру за набувальною давністю.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Вона разом з матір`ю з моменту свого народження проживала в квартирі АДРЕСА_1 . Після смерті вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що право власності на спірну квартиру не зареєстровано, правовстановлюючий документ, підтверджуючий право власності померлої на квартиру, відсутній. Вказаною квартирою померла разом з позивачем користувалася і володіла відкрито і добросовісно і жодна інша особа ніколи не заявляла свої права на дану квартиру.

Позивач не може скористатися правом на приватизацію, оскільки будинок не був переданий територіальній громаді і одночасно позивач не може отримати у власність квартиру у даному будинку від юридичної особи в господарському управлінні, якої будинок знаходився, у зв`язку з припиненням даної юридичної особи. При цьому дана юридична особа будинок у встановлений законом спосіб територіальній громаді не передала і позивач не може вимагати від відповідача реалізації свого права на приватизацію будинку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відповідач визнав позов. За даних обставин, у разі не прийняття даної заяви, суд повинен був винести ухвалу про відмову у визнанні відповідачем позову і в ухвалі зазначити чому саме суд не прийняв визнання позову відповідачем та чиї права та інтереси порушує визнання позову відповідачем за даних обставин.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Васильківська міська рада Київської області не скористалася.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Крикунов О.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач Васильківська міська рада Київської області свого представника в судове засідання не направив, подав через представника позивача заяву про розгляд справи без участі його представника, в цій же заяві зазначив про те, що не заперечує стосовно предмету спору та апеляційної скарги.

З урахуванням поданої заяви суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач посилається на те, що вона зареєстрована та фактично проживає у спірній квартирі, утримує її та відкрито й добросовісно користуються нею понад 10 років.

Позивач зазначала, що житловий будинок АДРЕСА_2 побудовано у 1960 році підприємством на якому працювала її матір ВАТ "Васильківський майоліковий завод". Дане підприємство припинило свою діяльність. ВАТ "Васильківський майоліковий завод" було реорганізоване в ТОВ "Васильківський майоліковий завод", яке згодом також було припинене.

Підприємства у господарському управлінні, яких був житловий будинок були припинені у зв`язку з банкрутством, а тому не мали права передавати, продавати або в іншій спосіб відчужувати зазначений житловий будинок будь-якій юридичній чи фізичній особі, крім передачі до комунальної власності Васильківської територіальної громади в особі відповідача Васильківської міської ради.

Житловий будинок АДРЕСА_2 у встановленому законом порядку не було передано до комунальної власності. На сьогоднішній день передати будинок у власність територіальної громади неможливо, оскільки підприємство припинено вже 13 років.

Оскільки вказаний будинок не прийнято до комунальної власності міста, позивач позбавлена можливості в інший спосіб реалізувати своє право на зазначену квартиру та отримати її у власність в інший спосіб, інакше, як звернутися до суду з вимогою про визнання права власності

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Враховуючи, що позивач не набула права власності на спірне житлове приміщення, натомість, за життя первісного квартиронаймача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула право користування спірною квартирою і це право ніким не оспорюється, та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, та відповідно, правильно відмовив у позові.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки відповідач визнав позов, а суд не прийняв такого визнання, не постановив ухвалу про відмову у визнанні відповідачем позову з зазначенням підстав для такого неприйняття, є безпідставними, оскільки з наданої Васильківською міською радою заяви вбачається, що відповідач не заперечує щодо предмету позову, але разом з тим просить розглянути справу за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до законодавства України, що не може вважатися безумовним визнанням відповідачем позову.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 29 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М.Стрижеус