Справа №751/3944/20
Провадження №2/751/391/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарях Клименко К.Є., Мулач Т.С., Випинашко Г.Р., Шевченко А.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Коверзнева Д.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача адвокатів Чуха В.С., Шолох О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій, з урахуванням заяви про уточнення позову (а.с. 65-66), просить: визнати спільною сумісною власністю садовий (дачний) будинок загальною площею 64,6 кв.м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садового (дачного) будинку А-1, прибудови А1-1, ганку а-1, гаражу В-1; визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право власності у рівних частинах (по 1/2 частини) за кожним на земельну ділянку площею 0,0418 га, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:019:5278, цільове призначення - для ведення садівництва; виділити ОСОБА_2 у власність садовий (дачний) будинок загальною площею 64,6 кв.м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садовий (дачний) будинок А-1, прибудову А1-1, ганок а-1, гараж В-1, а також земельну ділянку, площею 0,0418 га, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:019:5278, цільове призначення - для ведення садівництва; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину садового (дачного) будинку загальною площею 64,6 кв.м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садовий (дачний) будинок А-1, прибудову А1-1, ганок а-1, гараж В-1, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0418 га, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:019:5278, цільове призначення - для ведення садівництва; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину виділеного майна, у розмірі 151 663,02 (сто п`ятдесят одна тисяча шістсот шістдесят три грн., 02 коп.) та розподілити судові витрати (а.с. 1-3).

Заявлені вимоги мотивує тим, що 22.10.2005 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.09.2018 було розірвано. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27.07.2007 на підставі договору дарування земельної ділянки, відповідачу передано у власність земельну ділянку площею 0,0418га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер

:02:019:5278, цільове призначення - для ведення садівництва та 14.05.2008 відповідачу видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. У період перебування у шлюбі позивачем та відповідачем за спільні кошти та їх спільною працею на вищезазначеній земельній ділянці побудовано садовий (дачний) будинок загальною площею 64.6 кв.м разом з господарськими будівлями та спорудами, що складаються з: А-1 - садовий будинок, А1-1 - прибудова, В-1 - гараж. Право власності на садовий будинок та господарські споруди зареєстровано за відповідачем. Оскільки садовий будинок з господарськими спорудами побудовано сторонами у період шлюбу, то позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення права власності за нею на 1/2 частки: садового (дачного) будинку А-1, загальна площа 64,60 кв.м, рік побудови 2012, вартість заміщення 240573 грн; прибудова А1-1, рік побудови 2012, вартість заміщення 34982 грн; ганок а-1, рік побудови 2012, вартість заміщення 1648 грн; гараж В-1, рік побудови 2012, вартість заміщення 43273 грн. Вартість нерухомого майна становить 284476,00 грн. У той же час, вищевказана нерухомість збудована на земельній ділянці, яку відповідач отримав за договором дарування та в силу ст. 57 СК України є його приватною власністю. Однак, в силу положень ст. 62 СК України, ч. 4 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, вважають, що у разі визнання за позивачем права власності на 1/2 частину садового будинку з господарськими спорудами, які розташовані на цій земельній ділянці, остання також підлягає поділу. Згідно витягу №874 від 03.06.2020, нормативно-грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки складає 18850,03 грн. З моменту припинення шлюбу сторони разом не проживають. Відповідач фактично проживає у спірному садовому будинку, користується як садовим будинком, так і земельною ділянкою, й господарськими спорудами, що входять до предмета спору. За таких обставин вважають, що належним і дієвим способом захисту майнового права позивача буде присудження спірного майна відповідачу, а позивачу - грошової компенсації у розмірі 50% вартості спірного майна. Посилаючись на ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст. 120 ЗК України та ст.. 377 ЦК України просить задовольнити її позов.

Ухвалою судді від 08.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 67-68)

28.09.2020 представником відповідача суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить залишити позов без задоволення (а.с. 79-82). Зазначає, що дійсно з 22.10.2005 по 17.09.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. У період перебування у шлюбі 27.07.2007 на підставі договору дарування земельної ділянки ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_2 , її син, прийняв земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,0418 га. У цей же період на вищевказаній земельній ділянці було побудовано садовий будинок, що підтверджується Свідоцтвом про право власності па нерухоме майно від 29.08.2012. Даний будинок будувався за власний кошт ОСОБА_2 та його власними силами з залученням його рідних та близьких. Вклад в будівництво даного будинку ОСОБА_1 становить близько 10%. Позивачка, просить суд, з-поміж інших прохань, виділити їй та ОСОБА_2 по 1/2 частині земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,0418 га. Однак, дана земельна ділянка знаходиться у власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від своє матері ОСОБА_4 , а відтак, на підставі положень ст. 57 Сімейного кодексу України не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Прохання позивача про грошову компенсацію за 1/2 земельної ділянки та 1/2 садового будинку свідчить про відсутність наміру останньої користуватись частиною даного садового будинку, а відтак у неї немає потреби в земельній ділянці для обслуговування частини садового будинку як прописано в ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу, на який посилається позивач. Крім того, сторона відповідача не погоджується з розміром компенсації на садовий будинок та прибудови як не погоджується і з компенсацією на 1/2 земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,0418 га.

05.10.2020 представник позивача на адресу суду направив відповідь на відзив, згідно якої вказує, що відповідачем не доведено, що будівництво відбувалось саме за його особисті кошти, а не за ті, що є спільною сумісною власністю подружжя; не доведено та не надано відповідних доказів отримання таких коштів, їх походження та приналежності до особистої приватної власності чоловіка. Позивач не претендує на спірну земельну ділянку як на майно спільної сумісної власності. У той же час, позивач претендує на спірний садовий будинок, який вважає спільною сумісною власністю, створеною за спільний рахунок, у період перебування у шлюбі. Визнання права спільної сумісної власності на садовий будинок за позивачем тягне за собою визначення частки власності позивача і на земельну ділянку, на якому він знаходиться. Отже, поділ спірної земельної ділянки - це похідна вимога із поділу спільного сумісного майна подружжя - садового будинку. Однак, позивач з моменту розрівання шлюбу там не проживає та не планує це робити і надалі. Крім того, разом з позивачем проживає та знаходиться на її утриманні спільна дитина від шлюбу. Отже, компенсація вартості частки позивача у спільному майні є справедливою, логічною вимогою, що забезпечить найбільш оптимальний захист порушеного права позивача (а.с. 90-91).

Ухвалою судді від 09.11.2020 позов прийнято до провадження судді Яременко І.В. та призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с. 113)

Ухвалою суду від 03.02.2021 у справі призначено судову експертизу оцінки майна, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 131-133)

15.03.2021 на адресу суду надійшов висновок експерта (а.с. 140-183)

Ухвалою судді від 24.03.2021 провадження у справі поновлено, призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с. 184-185)

15.06.2021 представник позивача направив на адресу суду заяву про зміну позовних вимог (а.с. 203-204), згідно якої, з урахуванням заяви про уточнення позову (а.с. 248), просить: визнати спільною сумісною власністю садовий (дачний) будинок загальною площею 64,6 кв.м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садового (дачного) будинку А-1, прибудови А1 -1, ганку а-1, гаражу В-1.; визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право власності у рівних ідеальних частинах (по 1/2 частини) за кожним на садовий (дачний) будинок загальною площею 64,6 кв.м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садового (дачного) будинку А-1, прибудови А1 -1, ганку а-1, гаражу В-1; визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право власності у рівних частинах (по 1/2 частини) за кожним на земельну ділянку площею 0,0418 га, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:019:5278, цільове призначення - для ведення садівництва; визнати спільною сумісною власністю будівельні матеріали та конструкції, з яких побудовано, але не введено в експлуатацію другий поверх садового (дачного) будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садового (дачного) будинку А-1, прибудови А1 -1, ганку а-1; визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право власності у рівних ідеальних частинах (по 1/2 частини) за кожним на будівельні матеріали та конструкції, з яких побудовано, але не введено в експлуатацію, другий поверх садового (дачного) будинку загальною площею 64,6 кв.м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садового (дачного) будинку А-1, прибудови А1 -1, ганку а-1».

Ухвалою суду від 15.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 211-212)

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Будучи допитаною в якості свідка показала, що відповідач її колишній чоловік. У 2005 році зареєстрували шлюб, у 2007 році народився син. Влітку 2010 року почали будівництво садового будинку. На той час відповідач працював, а їй батько надавав кошти. Через тестя ОСОБА_5 замовляли плити за уцінкою. Другий поверх будувався одразу, покрівля була шиферна. Будівництвом займався і ОСОБА_6 , і наймали людей, ОСОБА_7 був «прорабом». Дах робив її брат ОСОБА_8 , тато займався внутрішніми роботами, ставив двері, вікна. У 2012 році будинок було зареєстровано за відповідачем. У 2013 році дитина пішла у перший клас, тоді вона переїхала до матері. Другий поверх не був введений в експлуатацію, оскільки будинок не був утеплений, вікна не закриті. Вважає себе власницею 1/2 частини будинку з господарськими спорудами.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав. Доповнив, що будинок будували у період шлюбу за спільні кошти, тому вважає за необхідне розділити майно між сторонами шляхом виділення кожному рівної частини у праві власності. Крім того, не погодився з висновком експерта, оскільки ціна вказана нижча за ринкову.

Представник відповідача адвокат Чух В.С. у судовому засіданні 08.07.2021 позов не визнав, відповідно до наданого відзиву. У судові засідання 17.11.2021 та 24.11.2021 не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача адвокат Шолох О.В. у судовому засіданні позов визнала частково в частині визнання права власності на 1/2 частину будинку. Позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки не визнають, оскільки вона була подарована відповідачу, є його особистим майном та не підлягає розподілу.

Відповідач у судовому засіданні підтримав думки своїх представників. Вважає, що можливо визнати за колишньою дружиною право власності на 1/4 частину будинку, в іншій частині необхідно відмовити. Будучи допитаним в якості свідка показав, що позивач це його колишня дружина, з якою є спільна дитина. У 2010 році почав будувати будинок, ОСОБА_9 був «прорабом». Для початку будівництва його мати дала приблизно 20-22 тис. грн. Дружина тоді також працювала, але пішла проживати до своєї матері і повернулась у 2011 році, коли ступінь готовності будинку була на 80%.

Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.10.2005 між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.09.2018 було розірвано (а.с. 7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_10 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 16)

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№777540, ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки ВЕТ№273349, зареєстрований в реєстрі під №2-3411 від 23.07.2007, посвідчений приватним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К., передана у власність земельна ділянка площею 0,0418 га, що розташована: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:019:5278, цільове призначення для ведення садівництва, (а.с. 9)

01.07.2012 ОСОБА_2 звернувся із заявою до голови садового товариства ім. Мічуріна з проханням дозволити будівництво садового будинку в два поверхи та гаражу на його ділянці (а.с. 21 інвентаризаційної справи № 1567)

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2012, ОСОБА_2 , на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 17.07.2006 № 167, на праві приватної власності належить садовий будинок АДРЕСА_2 , гараж В-1. 02.09.2012 проведено державну реєстрації прав власності (а.с. 14, 15).

Згідно довідки голови садівничого товариства ім. Мічуріна від 04.11.2018 № 22/18, ОСОБА_1 дійсно проживала до 17.09.2018 у садовому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 17)

Згідно висновку експерта Л-21016 від 05.03.2021, дійсна (ринкова) вартість земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:019:5278 становить 57 895,00 грн. дійсна (ринкова) вартість садового (дачного) будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: А-1 садовий будинок, А1-1 прибудова, а-1 ганок, В-1 гараж, становить 206 202,00 грн (а.с. 156-157)

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що позивач - це його рідна сестра. Будинок будувався за спільні кошти сестри та її колишнього чоловіка. Він допомагав їм усе літо: підносив матеріали, виконував підсобні роботи. Сестра в той час працювала на високооплачуваній роботі і всі гроші йшли на будівництво, на міжкімнатні двері брала кредит, купляла вікна на перший та другий поверхи. Протягом року, коли велись будівельні роботи, племінник з сестрою жили у їх батьків. Дах робили втрьох: він, відповідач та дідусь. Його батько будівельник фахівець, він допомагав в проектуванні. Вікна, двері, опалення він з відповідачем знімали з іншого будинку. Допомагав по проханню сестри та відповідача. Другий поверх клали з його участю. На другому поверсі, коли закінчили будівництво, було закрите пусте місце. Поставили вікна, всередині стіни не штукатурили, чи утеплювали стіни ззовні не пам`ятає. Під час будівництва, родина ОСОБА_11 проживали разом, вели спільне господарство, виховували дитину. У 2011-2012 роках вселились у будинок. Коли заселились, другий поверх не був готовий для проживання. Коли будинок ввели до експлуатації йому не відомо. До появи дитини, сестра з чоловіком винаймали будиночок.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2005 по 2018 роки, разом проживали, вели спільне господарство, будинок з господарськими спорудами будувались у період шлюбу, будувалось за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами в рівних частинах, оскільки відповідачем належним чином не спростована презумпція права спільної сумісної власності на це майно.

Щодо позовних вимог про визнання будівельних матеріалів спільною сумісною власністю сторін, виділення сторонам часток у праві власності на них суд доходить наступного.

Відповідно до інвентаризаційної справи № 1567 на житловий будинок, технічного паспорту на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_1 та висновку експерта, встановлено, що будинок А-1 має другий поверх (прибудова А1-1), який не введено до експлуатації.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Виходячи з ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Таким чином, будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва цих будинків, господарських будівель і споруд, є майном, набутим сторонами під час шлюбу, тобто сукупністю речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Такого висновку дійшов КЦС ВС у постанові від 25.03.2020 справа №715/1347/14-ц, у постанові від 12.02.2020 у справі №88/3103/17-ц, а також Верховний Суд України у постановах від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16, від

11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18).

Зважаючи, що будівництво другого поверху розпочато та завершено за час шлюбу, будівельні матеріали та конструкції, з яких побудовано другий поверх є спільною сумісною власністю сторін, а тому, суд вважає за можливе розподілити дане майно між сторонами шляхом виділення кожній стороні рівної частки у праві власності на вказані будівельні матеріали та конструкції.

Вимоги позивача про визнання права власності у рівних частинах за кожним із подружжя на земельну ділянку АДРЕСА_1 суд вважає за необхідне залишити без задоволення, виходячи з такого.

Пункт 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу передбачає, що особистою приватною власністю дружини/чоловіка є майно, набуте нею/ ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Аналогічну правову позицію висловлено в ч. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де, зокрема вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Земельна ділянка № НОМЕР_1 , що розташована в місті Чернігові в садівничому товаристві імені Мічуріна, площею 0,0418 га, набута ОСОБА_2 за Договором дарування земельної ділянки від 23.07.2007, а відтак, на підставі положень статті 57 Сімейного кодексу України не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Питання щодо понесених витрат вирішити відповідно до ст.ст. 137, 139, 141 ЦПК України з урахуванням змінених позовних вимог (а.с. 203-204, 248), пропорційно задоволеним позовним вимогам та на підставі наданих доказів про здійснення таких витрат (а.с. 4, 18-21, 206, 207, 232-236).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 95, 137, 139, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 331, 376, 368 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) садовий (дачний) будинок загальною площею 64,6 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садовий (дачний) будинок А-1, прибудову А1-1, ганок а-1, гараж В-1.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) право власності у рівних ідеальних частках, по 1/2 частці за кожним, на садовий (дачний) будинок загальною площею 64,6 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садовий (дачний) будинок А-1, прибудову А1-1, ганок а-1, гараж В-1.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) будівельні матеріали та конструкції, з яких побудовано, але не введено до експлуатації другий поверх садового (дачного) будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садовий (дачний) будинок А-1, прибудова А1-1, ганок а-1.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) право власності у рівних ідеальних частках, по 1/2 частці за кожним, на будівельні матеріали та конструкції, з яких побудовано, але не введено до експлуатації другий поверх садового (дачного) будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: садовий (дачний) будинок А-1, прибудова А1-1, ганок а-1.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) 608 грн. 63 коп. (шістсот вісім гривень шістдесят три копійки) - витрат, понесених на оплату судового збору, 1666 грн 66 коп (одну тисячу шістсот шістдесят шість гривень шістдесят шість копійок) витрат, понесених на залучення експерта, та 11315 грн 42 коп (одинадцять тисяч триста п`ятнадцять гривень сорок дві копійки) - витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); р/р UA0026001, ККДБ 22030106) 1207 грн 37 коп (одну тисячу двісті сім гривень тридцять сім копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.12.2021.

Головуючий - суддя І. В. Яременко