н/п 2/490/1222/2020 Справа № 490/7257/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Баришніковій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної дирекції НАСК «Оранта» про визнання договору про надання страхових агентських послуг неукладеним, договору про надання страхових послуг та додаткової угоди недійсною, третя особа Миколаївський міський центр зайнятості,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської обласної дирекції НАСК «Оранта», в якому просив визнати договір про надання страхових агентських послуг № 06-05-07/14-138 ФО від 12.12.2011 року неукладеним; визнати договір про надання страхових агентських послуг від 11.12.2013 р. № 06-05-07/14-82 ФО та додаткової угоди № 1 від 01.03.2014 р. до Договору про надання страхових агентських послуг № 06-05-07/14-82 ФО від 11.12.2013 р.- недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним.

ЗУ "Про страхування" страхові агенти здійснюють діяльність у відносинах із страховиками за договором доручення.

За приписами ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б одної із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки жодних додатків до договору № 06-05-07/14-138 ФО щодо розміру винагороди сторони не підписали, вбачається, що розмір винагороди в договорі не зазначено та згоди сторони з цього питання не досягли. Позивач 13.12.2011 р. повідомив відповідача про відмову укладати договір, відповідач не видав та не оформив відповідно до порядку, визначеного законодавством, довіреність, позивач не надав згоди щодо ціни договору та фактично не виконував умови договору взагалі, вважав договір неукладеним.

Договір про надання страхових агентських послуг від 11.12.2013 року № 06-05-07/14-82 ФО та Додаткова угода №1 від 01.03.2014 р. позивачем ніколи не підписувалась, то на підставі вимог ст.ст. 201,207,208 ,215 ЦК України , цей правочин є недійсним.

Строки позовної давності позивач вважає не пропущеними, оскільки про це йому стало відомим у січні 2019 року після отримання претензії Миколаївського міського центру зайнятості щодо перебування його у договірних відносинах з НАСК Оранта.

Хід справи та процесуальні дії суду.

Протоколом автоматизованого розподілу справи від 14.08.2019 року дана позовна заява передана на розгляд судді Черенковій Н.П. та отримана 19.08.2019 року.

Ухвалою від 19.08.2019 року дана позовна заява залишена без руху та направлена до виконання позивачу.

05.09.2019 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Білої О.І. направив до суду заяву про усунення недоліків, та просив про витребування від відповідача оригіналів угод № 06-05-07/14-138, від 11.12.2013 року № 06-05-07/14-82 ФО; додаткову угоду №1 від 01.03.2014 року до Договору про надання страхових агентських послуг № 06-05-07/14-82 ФО від 11.12.2013 р.

Ухвалою від 06.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням до підготовчого судового засідання на 14.11.2019 року.

Ухвалою від 06.09.2019 року клопотання позивача про витребування оригіналів зазначених угод - задоволено .

11.11.2019 року від Миколаївського міського центру зайнятості надійшов відзив на позов наступного змісту.

07.05.2013 р. ОСОБА_1 зареєстрований у Центральному районному центрі занятості як безробітний.

Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, було проведено перевірку, та виявлено, що ОСОБА_1 перебував у договірних відносинах з ПАТ «НАСК ОРАНТА», відповідно до договору про надання страхових агентських послуг від 12.12.2011 року та договору про надання страхових агентських послуг від 11.12.2013 року, який розірвано додатковою угодою №1 від 01.03.2014 року.

Положеннями п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, встановлено, що реєстрація безробітного припиняється з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт.

У результаті звірки встановлено, що ОСОБА_1 дійсно уклав договір від 12.12.2011 року, строк дії якого сплив 11.12.2012 року. Дату розірвання договору не встановлено у зв`язку з тим, що додаткової угоди не надано. Оригінали Договору від 11.12.2013 року та Додаткової угоди від 01.03.2014 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» не надала.

У разі визнання судом договору надання страхових агентських послуг від 12.12.2011 року неукладеним, Миколаївський міський центр зайнятості не оскаржуватиме рішення та самостійно скасує наказ від 26.07.2019 року № 37 про повернення ОСОБА_1 незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Ухвалою суду від 30.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі .

10.06.2020 року ПАТ «НАСК ОРАНТА» надала заяву про слухання справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували.

Сторони до судового засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача надав довідку про те, що ухвала суду про надання оригіналів угод, заключених з ОСОБА_1 надати неможливо, оскільки вони не збереглися.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України.

Обставини справи, встановлені судом, та належні їм правовідносини.

12.12.2011 року між НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 заключений договір № 06-05-07/14-138 ФО про надання страхових агентських послуг.

За п. 6.1 даного договору, він набирає чинності від дня підписання і діє впродовж одного року з 12.12.2011 року по 11.12.2012 року.

Пунктом 7.4 даного договору передбачено, що будь-які зміни та доповнення до даного договору здійснюються у письмовій формі та підписуються Сторонами.

За приписами ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв цивільного обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. ( смт.628 ЦК України).

За приписами ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

При цьому, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом( ст. 651 ЦК України).

Так, строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд. Згідно ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Таким чином, у випадку настання календарної дати або відповідної події, визначених договором, дія останнього припиняється. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду ,суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Належними способами захисту порушеного права , за приписами ст.16 ЦК України, зокрема, є визнання правочину недійсним, припинення дії, що порушує право, зміна правовідношення, припинення правовідношення.

За такого, суд вважає, що договір № 06-05-07/14-138 ФО від 12.12.2011 року є таким правовідношенням, що припинило свою дію, згідно з його умовами з 12.12.2012 року. Саме такий спосіб є ефективним засобом, встановленим договором і законом для захисту порушеного права позивача.

Підстав для визнання даного договору неукладеним, з наданих суду доказів не встановлено. За такого, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Додатковою угодою №1 до Договору про надання страхових агентських послуг № 06-05-07/14-82 ФО від 11.12.2013 року, укладеною НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 від 01.03.21014 року вбачається, що сторони дійшли згоди розірвати договір про надання страхових агентських послуг від 11.12.2013 року з 20.03.2014 року.

Однак, ні оригіналу, ні копії даного договору суду не надано. За повідомленням НАСК «Оранта» та Миколаївського міського центру зайнятостіцей договір відсутній, оскільки закінчився термін зберігання.

За приписами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують вимоги та заперечення.

При цьому (ст.78 ЦПК України ), обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу прийти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ст.80 ЦПК України).

При цьому, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виписане свідчить про те, що суд може надати оцінку лише наявній додатковій угоді №1 від 01.03.2013 року, якою сторони дійшли згоди розірвати Договір про надання страхових агентських послуг № 06-05-07/14-82 ФО від 11.12.2013 року з 20.03.2014 року.

Отже, тільки до закінчення терміну дії договору до нього можуть бути внесені певні зміни та доповнення за рішенням суду. Разом з тим, сторони не позбавлені права за взаємною згодою (добровільно) пролонгувати та змінити спірні правовідносини, що виникли між ними.

Режим недійсності договору направлений на реалізацію охоронної функції права, його норми, як правило, імперативні і направлені на встановлення соціальної справедливості, тоді як норми права, що стосуються особливостей регулювання розірвання договорів, носять диспозитивний характер, вони виконують і охоронну, і регулятивну функцію в цивільно-правових відносинах.

У випадку розірвання договору- це правомірні вольові дії сторін договору, що мають юридичну мету припинення договірно-правових відносин. Підставами недійсності договору є, перш за все, або невідповідність договору закону або іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Будь-які порушення закону, що спричиняють недійсність договору, повинні мати місце ще при його укладенні. Недійсний договір втрачає силу з моменту його укладення. При розірванні договору навпаки, обставини, що були підставою цього розірвання, повинні з`явитися вже після укладення договору, і лише з моменту розірвання зобов`язання сторін припиняються на майбутнє.Згідно ч.3 ст. 653 ЦК України, зобов`язання, що виникли з договору, що розривається, припиняються з моменту досягнення угоди про його розірвання, якщо інше не встановлено договором, а при розірванні договору в судовому порядку- з моменту набрання рішення суду законної сили.

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", роз`яснюється, що наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Отже, розривати можна тільки дійсний договір, а договір, який не відповідає вимогам закону або іншим актам цивільного законодавства, за загальним правилом (ст.ст. 215-236 ЦК України), є недійсним.

Для визнання договору недійсним необхідно звертатися до суду, і до моменту визнання їх судом недійсним, вони залишаються дійсними і можуть бути розірвані сторонами.

Якщо при виконанні зобов`язання підстава залишається і договір як юридичний факт і як правочин зберігається, то при розірванні договору ліквідовується не тільки зобов`язальний зв`язок-договір відпадає як підстава і анулюється як правочин. За такого, позов про визнання недійсним розірваного договору є безпредметним. Такий позов направлений на анулювання підстави виникнення права особи, однак в даному випадку особа свого суб`єктивного права унаслідок відпадання підстави вже позбавлена, тому позбавити її суб`єктивного права у випадку, якщо воно його немає, неможливо. Звідси, визнання договору недійсним, який не існує як укладений правочин- неприпустимо.

При ухваленні рішення суд не може використовувати той аргумент, що недійсний правочин не тягне юридичних наслідків, за винятком тих, які пов`язані з її недійсністю, і тому його розірвання неможливо. До набрання законної сили рішення про визнання оспорюваного правочину недійсним, він є дійсним, отже, дійсне до набрання рішення законної сили і розірвання договору. Таким чином суд виходить з того, що розірвання договору мало той ефект, на який було спрямоване, а саме на анулювання договору.

Отже, визнання недійсним розірваного неможливо ні за яких обставин.

У результаті порівняльного дослідження недійсності договору та розірвання порушеного договору можна прийти до висновку, що вони мають різні напрями діяльності; вони регулюються різними за характером правовими нормами; мають різні підстави і наслідки їх застосування. Тому, не дивлячись на те, що і визнання договору недійсним і підстави їх розірвання відображають особливості договору як юридичного факту. Вони мають абсолютно різний напрям дії і припускають різні форми правового регулювання. Зазначене унеможливлює одночасне застосування цих способів при захисті порушеного права. За такого, якщо сторони уклали договір, а потім його розірвали, вимога про визнання договору недійсною пред`явлена бути не може.

Висновки суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у документі та підписаний сторонами.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становить умови (пункти). Визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнута згода.

При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності , який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення гне викликали сумніву ( рішення від 28 жовтня 1999 року у справі « Брумареску проти Румунії» заява № 28342/95).

ЄСПЛ також зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці ( рішення від 11.11.1996 року у справі «Кантоні проти Франції», від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з ч.1ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Що передбачено п.6 ч.1 даної статті.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За такого, судом не встановлено жодних підстав для визнання договору від 12.12.2011 року неукладеним.

Окрім того, ОСОБА_1 у своєму листі на ім`я директора Миколаївського міського центру зайнятості від 29.01.2019 року зазначив, що відповідно до умов договорів, вони не є трудовими, а є договором про надання послуг і Страховик ( ПАТ «НАСК Оранта») виплачує Агенту ( ОСОБА_1 ) винагороду лише в разі укладення ним договорів страхування, тобто фактично виконаних робіт. За такого, виплата винагороди не носить постійного характеру та за період дії Договорів не було укладено жодного договору страхування, тому не надавав агентських послуг, та не отримував доходу.

При цьому, позивач не відрізняє поняття заключення договору та зобов`язань за договором.

За такого, суд вважає, що вибраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, а тому, на підставі вимог ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, у задоволенні позову щодо визнання договору не укладеним слід відмовити, а виходячи із принципів судочинства, закону та умов заключеного договору визнати його таким, що припинило свою дію з 12.12.2012 року.

Виходячи із виписаного вище, суд приходить до висновку, що не може бути визнаний недійсним договір, який розірвано.

Окрім того, сам договір відсутній, що позбавляє суд можливості дати йому оцінку, та не добуто доказів, щодо його недійсності.

При цьому суд критично оцінює посилання позивача на те, що він їх не підрисував, оскільки у своїх поясненнях від 29.01.2019 року він цих фактів не оспорював.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За такого, у задоволенні даних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2-4,5,10,11,12,13,76-84, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської обласної дирекції НАСК «Оранта», третя особа Миколаївський міський центр зайнятості про визнання договору про надання страхових агентських послуг неукладеним, договору про надання страхових агентських послуг та додаткової угоди- недійсними задовольнити частково.

Визнати договір про надання страхових агентських послуг № 06-05-07/14-138 ФО від 12.12.2011 року таким, що припинив свою дію 12.12.2012 року.

У задоволенні інших вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

П овний текст рішення виготовлений 25.03.2021 року.

Суддя : Черенкова Н.П.