Номер провадження: 22-ц/813/3149/21
Номер справи місцевого суду: 512/177/20
Головуючий у першій інстанції Бростовська Н. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» на рішення Савранського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Бростовської Н.О.,у цивільній справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» до ОСОБА_1 , треті особи приватне підприємство «Добробут», Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань», треті особи приватне підприємство «Добробут», Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року товариство з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» (надалі ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи приватне підприємство «Добробут» (надалі ПП «Добробут», Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в якому просило визнати недійсним договір, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Добробут», щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0070 (а.с. 2-5, 48-51).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 10 лютого 2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Агропромисловий комплекс «Саврань» (правонаступником якого є ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань») був укладений договір оренди земельної ділянки, загальним розміром 4,08 га, власником якої, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку був ОСОБА_2 .

ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» у серпні місяці 2019 року стало відомо, що ОСОБА_2 помер, та новим власником земельної ділянки став його спадкоємець ОСОБА_1 , який мав намір змінити умови договору стосовно сплати орендної плати.

Проте від ОСОБА_2 не надходило жодних звернень стосовно зміни умов договору чи наміру його остаточно розірвати та змінити орендаря.

Згодом орендарю стало відомо, що спадкоємець уклав новий договір оренди земельної ділянки з ПП «Добробут».

ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» вважає, що укладення та реєстрація договору оренди земельної ділянки з ПП «Добробут» була здійснена помилково, що призвело до порушення прав та інтересів орендаря тому вказаний договір повинен бути визнаний недійсним.

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань», треті особи ПП «Добробут», Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, в якому просив витребувати з володіння ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» належну йому земельну ділянку загальною площею 1,9199 га, кадастровий номер :01:002:0070, розташовану на території Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області, та передати йому вказану земельну ділянку (а.с.61-63).

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначив, що ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» володіє та користується земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності, однак як зазначав позивач за первісним позовом, правова підстава для користування належної йому земельною ділянкою в нього відсутня, так як договір оренди землі від 10 лютого 2005 року не був зареєстрований.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року у задоволенні позову ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволений.

Витребувано з володіння ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» земельну ділянку загальною площею 1,9199га, кадастровий номер :01:002:0070, розташовану на території Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області, та передано її власнику ОСОБА_2 .

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду,ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити, первісний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження доказів, яким надана невірна оцінка, в результаті чого було винесено рішення, яке порушує права апелянта.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом була проігнорована надана копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №087741, площею 2,16 га, кадастровий номер, який на момент укладення договору присвоєно не було.

Також суд не звернув уваги на той факт, що апелянт та орендар, батько відповідача ОСОБА_2 подали на реєстрацію договір у порядку встановленому законодавством до Савранського районного відділу Державного земельного кадастру, про, що свідчить печатка уповноваженого органу і номер запису договору від 12 лютого 2007 року №18, що підтверджує факт виконання апелянтом у повному обсязі всіх покладених на нього зобов`язань по вчиненню дій направлених на реєстрацію договору у відповідності до норм чинного законодавства України.

Відзиву до суду надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10.02.2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «АПК «Саврань», правонаступником якого є ТДВ «АПК «Саврань» було підписано у простій письмовій формі договір оренди землі, за яким ОСОБА_2 (за договором орендодавець) надає ЗАТ «АПК «Саврань» (за договором орендар), а останнє приймає в строкове платне користування земельну ділянку ріллі площею 4,08га, яка знаходиться в с. Полянецьке (п.1 договору оренди землі від 10.02.2005 року (а.с. 6-7).

На підтвердження наявності у ОСОБА_2 права власності та права розпорядження, у тому числі і права передачі в оренду земельної ділянки площею 4,08 га, яка є предметом оренди за договором оренди землі від 10.02.2005 року, ТДВ «АПК «Саврань» надало суду копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №097796 площею 1,92 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка розташована на території Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області на масиві № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , який був зареєстрований 22.09.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1053 (а.с.8).

Як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Любашівської районної державної нотаріальної контори 10.08.2019 року за реєстровим №195, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його син ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом) успадкував право власності на вказану вище земельну ділянку площею 1,9199 га, кадастровий номер :01:002:0070, яка розташована на території Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області на масиві № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 (а.с.38).

Право власності ОСОБА_2 (спадкоємця) на земельну ділянку площею 1,9199га, кадастровий номер :01:002:0070, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.08.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 177050003 від 10.08.2019 року (а.с.39).

Після набуття права власності на земельну ділянку площею 1,9199 га, кадастровий номер :01:002:0070, ОСОБА_2 передав її в оренду ПП «Добробут», про що був укладений договір оренди від 14.01.2020 року (а.с.96-100). Право оренди, яке виникло у ПП «Добробут» на підставі договору оренди від 14.01.2020 року, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.01.2020 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 16.01.2020 року, індексний номер 196476061 (а.с.101).

Відмовляючи у задоволені позову ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» про визнання недійсним договору, укладеного між ОСОБА_2 та ПП «Добробут» щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0070 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (станом на дату підписання договору оренди землі від 10.02.2005 року), істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

На виконання вимог ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» у п.1 договору оренди землі від 10.02.2005року було зазначено, що предметом оренди є земельна ділянка площею 4,08га без визначення кадастрового номеру.

Судом встановлено, що предметом договору оренди від 14.01.2020 року є інша земельна ділянка, ніж вказана у договорі оренди землі від 10.02.2005 року, а саме: земельна ділянка площею 1,9199 га, яка має кадастровий номер :01:002:0070 (а.с.96).

Також судом встановлено, що розміри земельних ділянок, які вказані в обох договорах не співпадають, а розмір земельної ділянки є істотною умовою договору оренди землі, та приймаючи до уваги, що кадастровий номер земельної ділянки площею 4,08 га у договорі оренди землі від 10.02.2005 року не визначений, суд прийшов до вірного висновку, що за оскарженим договором оренди від 14.01.2020 року в оренду було передано іншу земельну ділянку, ніж за договором оренди землі від 10.02.2005 року.

Вказане також підтверджується листом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 05.03.2020 року №217148-20, в якому зазначено, що згідно книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 31.12.2012 року, ЗАТ АПК «Саврань» (орендар), правонаступником якого є ТДВ АПК «Саврань», за кадастровим номером :01:002:0070, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ОД №097796) ОСОБА_2 договір оренди не зареєстрований» (а.с.43).

Також, судом було звернуто увагу на те, що в порушення вимог ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції станом на дату підписання договору оренди землі від 10.02.2005 року, в договорі оренди землі не повністю визначено місце розташування земельної ділянки площею 4,08га; вказано тільки с. Полянецьке, у той час, як у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ОД №097796 стосовно земельної ділянки площею 1,92 га, кадастровий номер :01:002:0070, місце її розташування визначено як «територія Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області на масиві № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 » (а.с.8).

Таким чином, місце розташування земельної ділянки площею 4,08 га, яке вказано у договору оренди землі від 10.02.2005 року, не співпадає з місцем розташування земельної ділянки площею 1,92 га, кадастровий номер :01:002:0070, тобто за оскарженим договором оренди від 14.01.2020 року в оренду було передано іншу земельну ділянку, ніж за договором оренди землі від 10.02.2005 року.

Судом вірно встановлено, що предметом оренди за вказаними вище двома договорами є різні земельні ділянки, а тому укладання договору оренди від 14.01.2020 року не порушило та не могло порушити прав ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» за договором оренди землі від 10.02.2005 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновкупро відмову у задоволені позову ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» за недоведеністю факту порушення прав ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань», оскільки ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» не надало суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту, що саме ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» належить право оренди на земельну ділянку площею 1,9199 га, кадастровий номер :01:002:0070.

Дослідження питання відсутності у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі запису про державну реєстрацію договору оренди землі від 10.02.2005 року виходить за межі предмета доказування у цій справі, оскільки це питання не має правового значення для цієї справи, у зв`язку з тим, що як вже було встановлено предметом оренди за вказаними вище двома договорами є різні земельні ділянки, що само по собі робить цілком недоцільним з`ясовування причин розбіжностей між даними, які містяться у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, згідно яких договір оренди землі від 10.02.2005року не був зареєстрованим (а.с.43), та відміткою про таку реєстрацію, яка вбачається на копії договору оренди землі від 10.02.2005 року, що була надана суду (а.с.7).

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

ОСОБА_2 звертаючись до суду з зустрічним позовом посилався на те, що належна йому земельна ділянка площею 1,9199 га, кадастровий номер :01:002:0070, перебуває у незаконному володінні та користуванні ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань».

Крім іншого, судом було встановлено, що ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» у своєму позові та у поясненнях його представника, які він надав у судовому засіданні, визнав той факт, що земельна ділянка площею 1,9199 га, кадастровий номер :01:002:0070, знаходиться у їх володінні та користуванні.

У зв`язку з чим, не підлягає доведенню той факт, що саме ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» володіє та користується спірною земельною ділянкою площею 1,9199 га, кадастровий номер :01:002:0070.

Враховуючи, що ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань`не має правової підстави для володіння та користування земельною ділянкою площею 1,9199 га, кадастровий номер :01:002:0070 судом у задоволені зустрічного позову на законних підставах було відмовлено.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

На підставі з`ясованих обставин справи, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ТДВ «Агропромисловий комплекс «Саврань» про те, що судом була проігнорована надана копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №087741, площею 2,16 га, кадастровий номер, який на момент укладення договору присвоєно не було є необґрунтованими, оскільки спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Доводи про те, що суд не звернув уваги на той факт, що апелянт та орендар, батько відповідача ОСОБА_2 подали на реєстрацію договір у порядку встановленому законодавством до Савранського районного відділу Державного земельного кадастру, про, що свідчить печатка уповноваженого органу і номер запису договору від 12 лютого 2007 року №18, що підтверджує факт виконання апелянтом у повному обсязі всіх покладених на нього зобов`язань по вчиненню дій направлених на реєстрацію договору у відповідності до норм чинного законодавства України є необґрунтованими, оскільки не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, які б спростували позовні вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» залишити без задоволення.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26 березня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда