КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/512/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, постановлене суддею Петренко Н.О. 16 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці та компенсації заробітку за час затримки розрахунку,

У С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ДК «Укроборонпром» 35 150, 40 грн. компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці; стягнути з відповідача середній заробіток з 16.08.2016 р. по день фактичного розрахунку, обґрунтовуючи тим, що він працював в ДК «Укроборонпром» з 18.04.2012 р. 15.08.2016 р. був звільнений за угодою сторін. Працював на посадах провідного юрисконсульта та завідувача сектору. Відповідно до п.2 ч.1 ст.8 ЗУ «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Аналогічна норма була відображена у п.5.8 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» було визначено списки посад, до яких застосовувався ненормований робочий день. Посади, які обіймав позивач входили до даного списку. Позивач пропрацював у ДК «Укроборонпром» з 18.04.2012 по 15.08.2016, тобто 4 роки та 123 дні. Таким чином, він мав право на отримання 4,34х7=30 днів додаткової відпустки за особливий характер праці. При звільненні йому мали виплатити грошову компенсацію, за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці. Як випливає з довідки ДК «Укроборонпром» від 16.10.2019 № 768 компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці виплачена не була. Зі змісту довідки ДК «Укроборонпром» від 09.03.2017 № 058 середньоденна заробітна плата за вказаний період складала (27 600,00+37 926,32+24 446,87+21 591,92 +18 200,00+16 694,74)х2/250=1 171,68 грн./день. Отже в день звільнення позивач мав отримати компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці у розмірі 1 171,68х30=35 150,40 грн. Крім того, станом на дату подання позову, 12.11.2019 затримка розрахунку складає 3 роки 120 днів. Отже, середній заробіток на дату подання позову за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає (120+365х3)х1650,15=2 004 932,25 грн. Таким чином, середній заробіток на дату подання позову за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 2 004 932,25 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи тим, що додаткова відпустка за особливий характер праці відноситься до щорічних відпусток, які мають компенсуватися при звільненні, не залежно від наявності відповідних заяв. Вказує, що до вимог про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку за особливий характер праці не застосовується позовна давність на підставі ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Позивач в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представники відповідача просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог повністю, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення.

Судом встановлено, що наказом № 198-ОС від 18.04.2012р. ОСОБА_1 призначено з 18.04.2012р. на посаду провідного юрисконсульта відділу договірно-правової роботи управління правового забезпечення юридичного департаменту.

Відповідно до наказу від 13.06.2014р. № 189-ОС позивача (працівників юридичного департаменту) переведено 16.06.2014р. на посаду завідувача сектору взаємодії із правоохоронними та контролюючими органами управління претензійно-позовної роботи.

12.08.2016р. ОСОБА_1 відповідно до наказу № 131-ОС звільнено та виплачено грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 36 календарних днів, в тому числі п`ять календарних днів за робочий період з 18.04.2014р. по 17.04.2015р., 24 календарних дні за робочий період з 18.04.2015р. по 17.04.2016р. та сім календарних днів за робочий період з 18.04.2016р. по 15.08.2016р.

Судом встановлено, що між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» було укладено колективний договір на 2012-2015р., який було схвалено загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром» 13.04.2012р. протоколом № 1.

Відповідно до п.5.2 колективного договору список професій і посад концерну, для яких застосовується ненормований робочий день визначається у додатку 1 до цього договору.

Судом встановлено, що посада позивача відносилась до посад, для яких застосовується ненормований робочий день.

Відповідно до п.5.8 колективного договору адміністрація надає за письмовою заявою працівника додаткову оплачувану відпустку, зокрема тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем, керуючись ст. 8 ЗУ «Про відпустки».

24.05.2012р. ОСОБА_1 був ознайомлений із вказаним колективним договором.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); соціальні відпустки:відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону);відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Листом Міністерства Соціальної політики України віл 14.06.2017р. № 1116/0/102 -17-284 ОСОБА_1 повідомлено, що щорічна додаткова відпустка за ненормований робочий день надається пропорційного часу, відпрацьованому на роботі, посаді, що дають право на цю відпустку.

Статтею ст. 83 КзпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст.. 233 КЗпП України Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012\

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 див. в Рішеннях Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013\

Кошти, що виплачуються працівнику в рахунок компенсації за невикористану відпустку, є складовою заробітної плати, а тому така виплата не обмежується строком і компенсація в розмірі 35 150,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Колегія суддів вважає, що позивачу при звільненні були нараховані та виплачені всі належні до виплати суми , що підтверджується довідкою № 768 ( а.с.23) в розмірі 837 252 грн 74 коп.

Між сторонами по справі виник спір лише щодо розрахунку при звільненні в частині невикористаної додаткової відпустки. Колегія суддів прийшла до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 3 роки та 120 днів в розмірі 2 004 932 грн 25 коп.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором , період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сумм, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, колегія суддів прийшла до висновку, про відмову позивачу у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки заявлені ним вимоги є неспівмірними , вони заявлені з порушенням строків, передбачених ст.. 233 КЗпП України .

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги , скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку; вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного концерну «Укроборонпром» на користь ОСОБА_1 35 150 гривень 40 коп компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Стягнути з Державного концерну «Укроборонпром» на користь держави судовий збір в розмірі 1152 грн 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: