Провадження № 2/638/2318/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретаря Подосокорської А.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2017 позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 24.07.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом, відповідно до якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 108800 грн, строк повернення позики 24.01.2012. З метою забезпечення виконання договору позики від 24.07.2012 ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки квартири з ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 предметом договору іпотеки є передання в іпотеку нерухомого майна: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира передана іпотеку, як забезпечення основного зобов`язання, що виникло у ОСОБА_3 за договором позики. 21.04.2016 ОСОБА_4 зареєстрував право власності на квартиру. При розгляді іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_9 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру було встановлено, що ОСОБА_4 набув згадану квартиру у власність за вартістю, визначеною суб`єктом оціночної діяльності в розмірі 338400 грн. Також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 09.02.2017 було укладено договір уступки прав вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_8 відступив останній право вимоги, що випливає з факту набуття предмета іпотеки у власність на підставі рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 10.07.2017 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , укладено договір уступки права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_9 відступила ОСОБА_3 право вимоги, що випливає з факту набуття предмета іпотеки. Ч. 3. ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки на розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. ОСОБА_4 , має відшкодувати на користь іпотекодавців в рівних частках по 65253,33 на кожного. В той же час позивач вважає, що вартість спірної квартири є заниженою і має на меті заявити клопотання про проведення експертизи. Після проведення експертизи позивачем було збільшено позовні вимоги, у зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 399170,80 грн. 08.12.2020 адвокатом Стець М.Л., який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 подано виправлену позову заяву, де, з урахуванням відповіді органу реєстрації актів цивільного стану, зазначено прізвище позивача « ОСОБА_3 » (т. 1 а.с. 2-4, а.с. 169, а.с. 235-237).

07.02.2018 відповідачем ОСОБА_4 подану зустрічну позовну заяву про визнання правочинів недійсними, в обґрунтування якої вказано, що ОСОБА_3 , посилається на те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 09.02.2017 укладено договір уступки права вимоги, 10.07.2017 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір уступки. Зазначені договори про відступлення права вимоги від 09.02.2017 є недійсними, оскільки при їх оформлені не були дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію. У зв`язку з чим ОСОБА_4 просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 09.02.2017, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 10.07.2017, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 32-34).

07.02.2018 відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позов, в якому вказано, що проти позову ОСОБА_3 заперечує. 24.07.2012 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом, відповідно до якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 108800 грн, що еквівалентно 13400 доларів США. Належним виконанням грошового зобов`язання ОСОБА_3 може вважатись лише повернення позики в гривнях за офіційним курсом національного банку України, встановленим для долара США на дату оплати в сумі , що еквівалентно 13400 доларів США. ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором позики не виконав, внаслідок чого у ОСОБА_4 виникло право зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки. Рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №640/14569/16 встановлено, що реєстрація права власності відбулась з дотриманням норм чинного законодавства. Відповідно звіту про оцінку, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 20.04.2016 становить 338400 грн, що є еквівалентом 13330 доларів США. В результаті набуття права власності на квартиру , що була предметом іпотеки ОСОБА_4 отримав неповне задоволення своїх грошових вимог до боржника, оскільки оціночна вартість квартири становить 13330 доларів США, а сума позики складає 13400 доларів США. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 47-49).

21.02.2018 ОСОБА_3 подано відповідь на відзив, у якій вказано, що в договорі позики було зазначену ціну договору в гривнях та вказано, що на день укладення договору це становить відповідну суму в доларах США та визначено порядок повернення в конкретній сумі. Тобто договором сторони передбачили інший порядок , ніж встановлено ст. 533 ЦК України (т. 1 а.с. 65-67).

06.04.2018 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова до розгляду справи по суті заборонено відчуження у будь- який спосіб квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 77-79).

18.04.2018 ОСОБА_3 подав відзив на зустрічний позов, у якому зазначив, що ст. 205 ЦК України визначає лише дві форми правочину усну та письмову. У вказаній статті не зазначено про нотаріальне посвідчення правочину, що свідчить про те, що нотаріальне посвідчення правочину не є формою правочину, а є лише вимогою до окремих видів правочинів. З моменту набуття ОСОБА_4 набуття права власності на предмет іпотеки договір позики та іпотеки припинили свою дію. Відповідно будь якого - відступлення прав за ними відбуватись не могло. Таким чином , зобов`язання ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 щодо відшкодування перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержавтеля виникло не з договорів позики та іпотеки, а з юридичного факту набуття предмета іпотеки у власність. У зв`язку з чим ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні зустрічного позову (т. 1 а.с. 83-84).

13.03.2019 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі призначено судову товарознавчу експертизу для визначення звичайної ціни предмету іпотеки станом на 22.04.2016, а саме квартири АДРЕСА_1 . Провадження у справі зупинено - до отримання висновку експерта (т. 1 а.с. 127-128).

23.01.2020 судом отримано висновок Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз м. засл. проф. М.С. Бокаріуса, відповідно до якого ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 , станом на 22.04.2016 складає 564412 грн без урахуванням ПДВ (т. 1 а.с. 140-149).

27.01.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 155).

28.10.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова витребувано докази від Головного територіального управління юстиції Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а саме коли, яким органом та за яким номером було вчинено актовий запис про реєстрацію зміни прізвища ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? яке нове прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? (т. 1 а.с. 213).

13.11.2020 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомлено , що відповідно до актового запису про зміну імені №31 від 06.05.2016 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після зміни ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 221).

27.01.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова визнано заяву представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про відвід судді Семіряд І.В. необґрунтованою (т. 1 а.с. 253).

17.03.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відмовлено представнику позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у задоволені клопотань про витребування доказів та про призначення експертизи.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 24.07.2012 ОСОБА_4 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О., зареєстровано в реєстрі за №1663

За цим договором позикодавець передав грошові кошти у розмірі 108800 грн, що еквівалентно 13400 доларів США до моменту підписання договору у встановленому договором порядку. Позичальник отримав позику та зобов`язався повернути її у встановлений договором строк (п. 1.1, 1.2 договору).

П. 2.1. договору позики передбачає, що строк, на який позика надається становить шість місяців, починаючи з моменту підписання сторонами договору, а саме з 24.07.2012 та закінчується 24.01.2013 (т. 1 а.с. 6-8).

24.07.2012 між ОСОБА_4 , як іпотекодержателем, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , як майновими поручителями, та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем укладено договір іпотеки. Договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О., зареєстровано у реєстрі за №1664 (т. 1 а.с.9-12).

П. 1,2 договору іпотеки передбачають, що з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_3 , за укладеним із іпотекодержателем договором позики, ОСОБА_3 зобов`язався перед ОСОБА_4 повернути позику у сумі 108800 грн, що є еквівалентом 13400 доларів США до 24.01.2012.

У забезпечення своєчасного виконання зобов`язань ОСОБА_3 у повному обсязі по договору позики іпотекодавець надав у іпотеку іпотекодежателю належну йому двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Як свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на підстав договору іпотеки серія на №1664, який виданий 24.07.2012 приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. 21.04.2016 зареєстрував за собою право власності на квартиру118, будинок АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 13-15).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2017 у задоволені позову ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус ХМНО Ємець І.О. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовлено. Рішення набрало законної сили 18.05.2017 (т. 1 а.с.16-18).

06.05.2016 ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується повідомленням Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (т. 1 а.с.221).

09.02.2017 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір про відступлення прав вимоги. Первісний кредитор відступає, за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у сумі, що дорівнює 1/3 частці перевищення 90% вартості предмета іпотеки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (договір позики від 24.07.2012 мж ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) (т. 1 а.с.20).

10.07.2017 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги, за цим договором новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у сумі , що дорівнює 1/3 частці перевищення 90% вартості предмета іпотеки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя по договору позики від 24.07.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О., реєстр №1663 та договором іпотеки від 24.07.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. (т. 1 а.с.19).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 7843 (т. 1 а.с.208).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області , актовий запис 10412 (т. 1 а.с.209).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти.

Ст. ст. 524, 533-535 ЦК України визначено, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 5 ст. 37 Закону Україну «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За правилами ч.3 ст. 37 Закону Україну «Про іпотеку» право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

ч. 4 ст. 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.

Як встановлено судом ОСОБА_4 21.04.2016 зареєстрував за собою право власності на квартиру118, будинок АДРЕСА_4 .

Для визначення ринкової вартості квартири, яка була предметом іпотеки, судом, за клопотанням представника позивача, призначено судову оціночно- будівельну експертизу.

Відповідно до висновку за результатами проведення судової оціночно- будівельної експертизи №11655, який виконано Харківським науково- дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 станом на 22.04.2016 складає 564412 грн без урахування ПДВ (а.с.140-149).

Зі звіту про оцінку квартири АДРЕСА_1 вбачається, що ринкова вартість квартири становить 338400 грн (а.с. 178-186).

При цьому суд не приймає зазначений звіт, оскільки він виконаний фактично без огляду житлового приміщення, тобто оцінювач не міг оцінити дійсний стан квартири, між тим висновок експерта проведено методом візуального обстеження квартири, методом вивчення аналізу технічної документації, аналізу стану нерухомості району розташування, а також аналізу технічного стану оцінюваного об`єкту.

Таким чином, загальна вартість нерухомого майна, а саме АДРЕСА_1 станом на 22.04.2016 становить 564412 грн, загальна сума боргу за договором позики складає 108800 грн, що еквівалентно до долара США.

Офіційний курс гривні до долару США станом на 21.04.2016 (момент набуття ОСОБА_4 права власності на предмет іпотеки) становив 2541,1365 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Отже, з урахуванням зазначено, зобов`язання ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_3 ) перед ОСОБА_4 станом на 21.04.2016 становило 340511,42 грн, що еквівалентно 13400 доларів США (13400 доларів США (зобов`язання за договором позики)*25,4113 (курс долара до гривні станом на 21.04.2016) = 340511,42 грн).

Тобто, загальна сума за договором позики менша за суму вартості предмету іпотеки на 223900,58 грн.

Виходячи з викладеного, 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя становить 201510,52 грн (223900,58 грн *90% = 201510,52 грн).

Оскільки , відповідно до договору іпотеки було три іпотекодавця, сума 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог , яка становить 201510,52 грн підлягала б поверненню трьом іпотекодавцям в рівних частках.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 відступив право вимоги ОСОБА_9 , яка в своє чергу відступила право вимоги ОСОБА_3 щодо вимог по сплаті грошових коштів у сумі перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 (після зміни прізвища « ОСОБА_3 ») просить також стягнути на його користь 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, які належать йому за договором уступки.

Вирішуючи зазначене питання, суд зазначає наступне

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України - правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи договори відступлення права вимоги укладені між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ОСОБА_9 та ОСОБА_3 у письмовій формі та не посвідчені нотаріально.

Договір іпотеки, укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 у письмовій формі та посвічений приватним нотаріусом.

Частиною третьою статті 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, 5 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 3 статті 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Судом встановлено, що договори про відступлення права вимоги були укладені в письмовій формі та підписані сторонами однак, в порушення вимог Закону, не були нотаріально посвідчений.

Таким чином, зазначені договори уступки є нікчемними.

У зв`язку з викладеним позовні вимоги ОСОБА_3 (після зміни прізвища « ОСОБА_3 ») про стягнення на його користь 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, які належать йому за договором уступки не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_3 (після зміни прізвища « ОСОБА_3 ») про стягнення з ОСОБА_4 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя підлягають задоволенню. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 67170,17 грн

Зазначена сума складається з наступного:

загальна сума за договором позики менша за суму вартості предмету іпотеки -223900,58 грн.

90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя становить 201510,52 грн (223900,58 грн *90% = 201510,52 грн).

Оскільки іпотекодавця було три - сума ділиться на три , тобто 201510,52/3= 67170,17 грн.

З цих же підстав не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (після зміни прізвища « ОСОБА_3 ») про визнання правочинів недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок: «що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Отже, оскільки недійсність правочину щодо відступлення права вимоги у випадку недодержання письмової форми встановлена законом і цей правочин є нікчемним, тому зустрічна позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту прав і у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідач на користь позивача.

При зверненні до суду позивачем ОСОБА_3 (після зміни прізвища « ОСОБА_3 ») було сплачено судовий збір у розмірі 1957,60 грн (а.с.1), при збільшені позовних вимог позивач доплатив судовий збір у сумі 2034,11 грн, тобто судовий збір було сплачено у загальному розмірі 3991,71 грн.

Позовні вимоги задоволено на 16,8%, отже судовий збір потрібно стягнути у розмірі 16,8% від сплаченої суми судового збору, тобто 652,53 грн.

Окрім того, позивачем було сплачено вартість проведення експертизи у розмірі 7850 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 11, 215, 216, 220, 222, 223, 509, 513, 524, 533, 534, 535, 627, 629, 640, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 65253,33 грн, витрати зі сплати судового збору, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 652,53 грн, а всього 65905 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ять) грн 86 коп.

В іншій частині у задоволені позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.03.2021.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_5

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_6

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД