Справа № 167/133/21
Номер провадження 2/167/121/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю:

секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами особистою приватною власністю.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 24 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, підготовче засідання призначено на 17 березня 2021 року о 11 год. 00 хв.

17 березня 2021 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 11 год. 30 хв. 26 березня 2021 року.

23 березня 2021 року сторони з метою врегулювання спору через канцелярію суду подали спільну заяву про укладення мирової угоди.

Сторони дійшли згоди та уклали мирову угоду на наступних умовах:

1.Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

2.Сторони зобов`язуються сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою та попередніми усними домовленостями між собою.

3.Після підписання цієї угоди майнові претензії сторін, щодо вищевказаного майна вважаються врегульованими. Також сторони не мають претензій щодо фінансової частки нерухомого майна, яке було набуте під час їх зареєстрованого шлюбу.

4.Наслідки укладення мирової угоди, зміст ст. ст. 205, 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторонам роз`яснені і зрозумілі.

У зв`язку з тим, що спір врегульовано мировою угодою, провадження у справі просять закрити та визнати мирову угоду.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні заяву про укладення мирової угоди підтримала та просила затвердити мирову угоду.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами в справі. Позовні вимоги визнає.

Заслухавши думку позивача, яка просила затвердити зазначену мирову угоду на умовах визначених у ній, дослідивши матеріали справи, зміст підписаної сторонами мирової угоди, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

У відповідності до ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону та чи не порушують її умови права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

За умовами укладеної між сторонами мирової угоди сторони визнають за позивачем право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями в АДРЕСА_1 , який згідно договору купівлі-продажу від 06 грудня 2017 року придбаний відповідачем під час перебування в шлюбі з позивачем.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, хвороба, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 57 СК України, передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Також, виходячи з положень ст. ст. 11, 13, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода має відповідати загальним принципам цивільного законодавства та підлягає виконанню.

Отже, за своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами та є завершенням судового провадження.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 , на час вирішення питання затвердження мирової угоди, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження купівлі житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями в АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_2 в період їхнього перебування у шлюбі за її особисті кошти.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 в засіданні пояснила, що їй не відомі перешкоди в оформленні вказаного об`єкту нерухомості в позасудовому порядку за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, а просто бажає це зробити в судовому порядку.

Суд зауважує, що при досягненні сторонами згоди щодо власності на об`єкт нерухомого майна що є предметом цієї угоди, вони не позбавлені вирішити питання володіння, користування та розпорядження цим майном в позасудовому порядку на підставі цивільно правових угод.

Згідно із п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Таким чином, суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, доходить до висновку, що умови мирової угоди підписаної сторонами суперечать закону, а тому слід відмовити у затвердженні мирової угоди та продовжувати судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 207, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у затвердженні мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та продовжити судовий розгляд справи.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з дня її проголошення.

Суддя І. Т. Гармай