Провадження № 2/761/2611/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Колодяжному В.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особі: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович, Приватний виконавець Ігнатів Олекса Любомирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС», 3-ті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович, Приватний виконавець Ігнатів Олекса Любомирович про визнання виконавчого напису № 602 від 27.03.2020 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що у травні 2020 року він отримав від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРАЙМ АЛЬЯНС», заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравцовим Олександром Олександровичем, від 27.03.2020 за №602.

З виконавчого напису вбачається, що запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором №4 від 05.12.2013, укладеному із первісним кредитором Публічним акціонерним товариством ОТП Банк», право вимоги яким було відступлене до нового кредитора - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», відповідно до Договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позичальника за Кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙС АЛЬЯНС», укладено Договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙС АТЬЯНС», набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором №4 від 05.12.2013. Стягнення платежів проводиться за період з 29.01.2019 по 28.02.2020, сума повної заборгованості складає: 42974,73 грн, в тому числі тіло кредиту - 28189,60 грн, заборгованість по відсоткам - 14785,13 грн. Також за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнено з боржника на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙС АЛЬЯНС» - 429, 75 грн.

Позивач отримав від приватного виконавця Ігнатів О.Л. постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2020 по ВП № 61980420 на підставі виконавчого напису № 602, виданого 27.03.2020 приватним нотаріусом КМНО Кравець О.О. про стягнення з нього 42 974,73 грн. та 429,75 грн. витрати нотаріуса за вчинення виконавчого напису, та 4340,45 грн. виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця та постанову від 05.05.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження стягнення з позивача 500,00 грн.

05.12.2013 був укладений договір про надання споживчого кредити № між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 на споживчі цілі у розмірі -30 000,00 грн. на придбання послуг у подавця 1: 3240,00 грн. та на придбання послуг у продавця 2: 250,00 грн, загальна сума кредиту становить - 33490,00 грн.

Згідно умов договору, а саме: п.п. 1.4.1. Позичальник зобов`язаний повністю повернути Банку отриманий кредит та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договору не пізніше 05.12.2016. Тобто, строк кредитної лінії становив З роки.

Позивач виконав умови договору № в повному обсязі та сплатив Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» всі кошти.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом КМНО Кравцовим О.О. з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором; Банк перед вчиненням виконавчого напису не направляв йому вимогу про усунення порушення виконання зобов`язаний, а також не надав нотаріусу доказів направлення цієї вимоги та її одержання позивачем, також з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років для звернення до нотаріуса.

Також, приватним нотаріусом в порушення вимог закону не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом, а відповідачем не було надано нотаріусу належний пакет документів, який давав би підстави для можливості вчинення нотаріусом виконавчого напису. З часу припинення кредитних правовідносин між позивачем та первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк» минуло більше семи років, та позивача не було повідомлено про те, що ПАТ «ОТП Банк» відступлено право вимоги як до ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» та і до ТОВ «Фінансова компанія «ПРАЙС АЛЬЯНС». Крім того, позивач не отримував від банку будь-яких вимог щодо повернення заборгованості, він був позбавлений можливості захистити свої права, в зв`язку із безпідставно нарахованою заборгованістю, що також свідчить про те, що розмір боргу не є безспірним.

За захистом своїх прав позивач звернувся до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 року вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2020 відкрито провадження у цій справі та справа призначена до розгляду в поряду спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та витребувано за клопотання позивача у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова Олександра Олександровича, належним чином завірені матеріалів нотаріальної справи, щодо вчинення виконавчого напису № 602 від 27.03.2020.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2020 вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом.

30.09.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволені позову, оскільки вважає його необґрунтованим.

07.10.2020 позивачем подана до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 22.10.2020 розгляд справи продовжено з викликом сторін.

25.03.2021, 04.08.2021 до суду від відповідач надійшли клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Ухвалою суду від 12.04.2021 за клопотанням представника позивача витребувано у Київського державного нотаріального архіву належним чином завірені копії усіх документів, на підставі яких було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем виконавчий напис №602 від 27.03.2020.

16.07.2021 до суду надійшов лист з Київського державного нотаріального архіву від 06.07.2021 в якому повідомлено суд, що документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. знаходяться в архів на стадії звірки та передавання.

Ухвалою суду від 19.08.2021 за клопотання позивача у Приватного виконавця Ігнатіва Олекси Любомировича витребувано належним чином завірену копію виконавчого провадження, відкритого з виконання виконавчого напису, вчиненого 27.03.2020 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за №602.

15.11.2021 від Приватного виконавця Ігнатіва Олекси Любомировича до суду надійшли належним чином завірені матеріали виконавчого провадження.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився до суду подані заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Треті особи також про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2013 між ПАТ «ОТП-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до якого ОСОБА_1 був наданий кредит на загальну суму 33490,00 грн. Строк кредиту з 05.12.2013 по 05.12.2016.

В матеріалах справи міститься повідомлення ПАТ «ОТП Банк» від 13.06.2016 ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором № на корись ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», сума заборгованості 42974,73 грн. Разом з цим матеріали справи не містять доказів надсилання вказаного повідомлення ОСОБА_1 та його отримання ним.

Також, в матеріалах справи міститься повідомлення ТОВ «ФК «Прайм Альянс» від 18.02.2019 № 4576, яким повідомляється особа про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № від 05.12.2013. Право вимоги за кредитним договором відступлені ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на підставі договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019.

Вимогою від 18.02.2018 № О/1802/19/3279 ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Прайм Альянс» повідомило про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 42974,73 грн.

З опису вкладення поштового конверту вбачається, що повідомлення від 18.02.2019 та вимога від 18.02.2018, надіслані ОСОБА_1 01.03.2019.

27.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., вчинено виконавчий напис № 602, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № від 05.12.2013, укладеним із первісним кредитором - ПАТ «ОПТ Банк», право вимоги яким було відступлення до Нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до договору факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позичальника за Кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», було укладено Договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право Нового кредитора до Позичальника за кредитним договором. Стягнення заборгованості проведено за період з 29.01.2019 по 28.02.2020. Сума повної заборгованості складає 42974,73 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. від 05.05.2020 відкрито виконавче провадження № 61980420 з виконання виконавчого напису № 602 від 27.03.2020 приватного нотаріуса КМНО Кравець О.О.

Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. від 27.05.2020 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 61980420 та постановою від 17.06.2020 звернуто стягнення на його доходи.

Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачою, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.

Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

З відомостей зазначених відповідачем у відзиві на заяву вбачається, що відповідач отримав право грошової вимоги від позивача на суму 42974,73 грн, за який період утворилась вказана заборгованість відповідач не вказує, крім цього з наданого розрахунку до відзиву також зазначене не вбачається. При цьому відповідач зазначає, що після відступлення банком права грошової вимоги ні ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ні ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» не нараховувало ніяких відсотків та комісій за кредитним договором.

Разом з цим, період утворення заборгованість за кредитним договором, у виконавчому написі зазначено: 29.01.2019 по 28.02.2020, а також надано копію вимоги без доказів її отримання боржником.

Зазначені обставина, на думку суду, є безумовним підтвердженням того, що заборгованість за кредитним договором № є спірною.

Окрім того, суд також враховує, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»;

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Саме до таких висновків про застосування зазначеної норми права дійшов Верховний суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18.

Кредитний договір № від 05.12.2013 не посвідчений нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку.

Отже у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, а також не надано доказів того, що сума заборгованості утворилась за період часу з 29.01.2019 по 28.02.2020, про що зазначено у виконавчому написі.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17.

Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 09.07.220, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Семашко Д.М., копію акту виконаних робіт та наданих послуг згін вказаного договору від 17.07.2020 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 917 від 09.07.2020 на суму 3500,00 грн.

Виконуючи вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката встановленим процесуальним законом критеріям, суд вважає її такою, що відповідає складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт на суму витрат на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн.

З огляду на вищенаведене, за переконанням суду, витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути з відповідачів на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2-5, 11-13, 141, 258, 259, 263, 268, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 15,16 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особі: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович, Приватний виконавець Ігнатів Олекса Любомирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №602, про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС», , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77, заборгованості за кредитним договором № від 05.12.2013, укладеним з ПАТ «ОТП Банк», та плати за вчинення виконавчого напису в загальній сумі 43404 (сорок три тисячі чотириста чотири) грн. 48 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ««ПРАЙМ АЛЬЯНС», , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати в загальній сумі 4761 (чотири тисячі сімсот шістдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко