Справа № 128/2733/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2021 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої- судді Саєнко О.Б., при секретарі- Кобенда Ю.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача- ОСОБА_2 , відповідача- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, -

УСТАНОВИВ:

08.10.2020 позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до відповідача, який обгрунтував тим, що 06.07.2020 близько 08.57 год. по вул. Магістратська, 90, у м. Вінниці з вини ОСОБА_3 , який керував трактором «JCB», д.н.з НОМЕР_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності.

Вказує, що вина ОСОБА_3 підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2020 .

Зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , на дату ДТП, не була застрахована, оскільки відповідно до п.1.5 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідні підрозділи МВС України) та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Вказує, що трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка, інші механізми підлягають відомчій (а не державній) реєстрації в державних інспекціях сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах (а не підрозділах МВС України) згідно ст.34 Закону України "Про дорожній рух" та Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів.

Крім цього, вказує, що пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не встановлені коригуючі коефіцієнти для тракторів та інших машин, що підлягають реєстрації в територіальних органах Держсільгоспінспекції України.

Зазначає, що розмір завданих збитків відповідно до звіту № 20-97 від 03.09.2020 , складеного експертом ОСОБА_4 визначено як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , яка становить 74 781,48 грн., а матеріальний збиток при цьому завданий власнику автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження під час ДТП складає 41 784 грн. 97 коп.; вартість звіту №20-97 від 03 вересня 2020 року становить 2 500,00 грн.

Вказує, що завдані збитки відповідач добровільно відшкодувати відмовився, а тому позивач був змушений ремонтувати свій автомобіль за власні кошти.

Також зазначає, що 03.09.2020 представником позивача адвокатом Купарем І.Ю. за адресою місцезнаходження відповідача було направлено претензію про повернення боргу, однак 15.09.2020 від ОСОБА_5 надійшов лист, в якому зазначено, що він відмовляється відшкодувати спричинені збитки.

Вказує, що оскільки відповідач в строк виконання грошового зобов`язання, а саме до 03.09.2020 не розрахувався, він вважається таким, що прострочив виконання свого зобов`язання, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 47 784, 38 грн., з яких: 39 105,00 грн. у якості відшкодування спричиненої матеріальної шкоди; 2500, 00 грн. витрати за послуги експерта; 225,72 грн. у якості пені за період з 03.09.2020-06.10.2020; 112,86 грн. у якості 3 % річних за період з 03.09.2020-06.10.2020; 840,80 витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Купар І.Ю. позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, підтвердив факт керування ним 06.07.2020 трактором та те, що з його вини відбулася дана дорожньо-транспортна пригода. Вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши та оцінивши подані письмові докази у їх в сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.

Судом установлено, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб автомобіль «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , про що свідчить копія про реєстрацію транспортного засобу(а.с.8). З постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21.07.2020 , яка набрала законної сили 01.08.2020 , судом установлено , убачається, що відповідача ОСОБА_3 , який 06.07.2020 о 08.57 год в м. Вінниця по вул. Магістрацька, 90, керуючи транспортним засобом «JCB», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконався в безпеці своїх дій та допустив зіткнення з автомобілем «Opel», д.н.з. НОМЕР_3 та автомобілем «Dacia», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, визнано виним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення(а.с.9).

Отже, судом беззаперечно установлено та не визнано сторонами, що дорожньо-транспортна пригода 06.07.2020 сталася з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «JBC», д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно положення ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому, вищезазначені встановлені судом обставини за положеннями щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено постанову в адміністративній справі, беруться до уваги в межах вирішення позову по даній справі і зібраних по ній доказів в їх сукупності.

Так, за наслідками вищевказаного ДТП, на замовлення позивача ФОП ОСОБА_4 виготовлено звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №20-97 від 03.09.2020, з якого судом установлено, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Dacia Logan» MCV 1.6 MT Base, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 41 784, 97 грн. (включаючи ПДВ)(а.с.10-15). Відповідно до копії дефектної відомості огляду колісного транспортного засобу «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , судом також установлено, що заміні підлягають: облицювання переднього бампера, передня ліва блок-фара, переднє ліве крило, повторювач повороту переднього лівого крила, передні ліві двері(в металі), декоративна накладка передніх лівих дверей, ліве дзеркало заднього виду (зовнішнє), диск колісний переднього лівого колеса, пневматична шина переднього лівого колеса, підкрилок переднього лівого колеса, поворотний кулак переднього лівого колеса, нижній важіль підвіски переднього лівого колеса, стійка амортизаційна переднього лівого колеса, привідний вал переднього лівого колеса, кермова тяга переднього лівого колеса, ковпак декоративний переднього лівого колеса, усунення переходу прийому передніх лівих дверей; в тому числі фарбуванню підлягають: облицювання переднього бампера, переднє ліве крило, передні ліві двері (в металі), декоративна накладка передніх лівих дверей, дзеркало заднього виду ліве (зовнішнє); ремонту підлягає: нижня ліва панель боковини (поріг) (а.с.16-17). Згідно копії рахункуфактури № МВА 000624 від 28.08.2020 та акту здачі прийняття робіт (надання послуг) № МВА -000558, виконавцем ФОП ОСОБА_6 СТО «Авто Ас» було проведено ремонтні роботи, загальна вартість яких становить 39 105,00 грн.(22-23), які позивач ОСОБА_1 сплатив 03.09.2020 , про що свідчить копія квитанції до прибуткового касового ордеру №13( зворотній бік а.с.23).

Представником позивача адвокатом Купарем І.Ю. 03.09.2020 скеровано на адресу ОСОБА_3 претензію про відшкодування шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 06.07.2020 (а.с.24).

15.09.2020 від відповідача ОСОБА_7 надійшла відповідь ОСОБА_2 на письмову претензію від 03.09.2020, в якій ОСОБА_3 просив надати можливість відшкодування завданих збитків частинами(а.с.25). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши позов та оцінивши надані докази позивачем, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а тому у прийнятті визнання відповідачем позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якою передбачено одної з підстав виникнення зобов`язання: заподіяння шкоди (деліктне/позадоговірне зобов`язання). Згідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на зазначене, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Вказане зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий і особа, яка завдала шкоди. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Виходячи з вищевикладеного, проаналізувавши надані позивачем та його представником докази у даній справі, суд дійшов до висновку, що вимоги про відшкодування спричиненої майнової шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки матеріалами справи доведено наявність такої шкоди, доведено протиправність поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки з розміром спричиненої позивачу майнової шкоди. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми та пені за період з 03.09.2020 по 06.10.2020 року, то суд вважає дані вимоги необґрунтованими та такими, що підлягають відмові у задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, щодо стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду.

Верховний Суд України зазначив про неможливість застосування норм, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду визначила, що завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, а також і з факту завдання шкоди особі.

У даному випадку, постанову суду від 21.07.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за ч.1 ст.124 КУпАП, і, як наслідок, претензію позивача від 03.09.2020 та відповідь на претензію відповідача від 15.09.2020, в якій останній зазначив про неможливість у повному обсязі добровільно відшкодувати завдану шкоду, не можна вважати, як такі обставини, що породили обов`язок у відповідача сплатити позивачу вищевказану матеріальну шкоду і у подальшому для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України в судовому порядку як підставу для стягнення з відповідача три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання, оскільки цьому не передувало судове рішення, яким було постановлено (ухвалено) стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 39 105 грн., так як між сторонами виникли саме деліктні правовідносини, а не договірні.

Тому, в задоволені позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 112,86 грн. - у якості 3 % річних за період з 03.09.2020-06.10.2020, слід відмовити за необґрунтованістю.

Крім цього, у задоволені позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 225,72 грн. у якості пені за період з 03.09.2020-06.10.2020, слід відмовити за безпідставністю, виходячи з такого.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі та які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов`язку новим, або в покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності відбувається, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом установлено, що між сторонами виникли делікті правовідносини, які регулюються положеннями ст.ст.1166, 1187, 1188, 1192 Глави 82 ЦК України ( Відшкодування шкоди), цими положеннями не визначено випадків нарахування пені.

Також, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 , витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 гривень, які визнанні відповідачем у повному обсязі. В обґрунтування заявленої суми на надання правової допомоги позивачем надано: ордер на надання правової допомоги(а.с.6); договір про надання правової допомоги адвокатом Купарем І.Ю. №09/3 від 03.09.2020 року(а.с.7); рахунок-фактуру №137 від 03.09.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 повинен сплатити за послуги правової допомоги, відповідно до договору №09/3 від 03.09.2020 , 5000 грн.(а.с.26); акт виконаних робіт від 06.10.2020 , згідно якого загальна кількість часу на надання правової допомоги ОСОБА_1 становить 8, 5 годин, відповідно вартість наданих послуг при вартості однієї нормо години в 600,00 гривень, становить 5100, 00 гривень(а.с.27); квитанцію від 11.09.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 грн.(а.с.28). Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрати на правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведення їх огляду, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та вик онаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Вивчивши матеріали справи в цій частині, суд вважає, що витрати на проведення експертного дослідження гривень підлягають повному відшкодуванню, оскільки стосуються безпосередньо майнових вимог, а заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є такою, що пов`язана з розглядом справи, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тому витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2500, 00 грн. ( а.с.21) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (а.с.28), які визнанні відповідачем у повному обсязі, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення сплаченого по справі судового збору в сумі 840, 80 грн., які визнанні відповідачем та підтверджені матеріалами справи ( а.с.5).

У період з 09.03.21 по 12.03.2021 року включно головуюча суддя у справі перебувала у щорічній відпустці.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, ч.6 ст. 268 ЦПК України, Суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову.

Позов ОСОБА_1 , поданий та підписаний його представником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків- НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків- НОМЕР_5 , у рахунок відшкодування спричиненої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди: матеріальної школи в розмірі 39 105,00 (тридцять дев`ять тисяч сто п`ять) гривень; витрати за послуги експерта 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень; витрати по сплаті судового збору 840( вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок; витрати на професійну правничу допомогу 5000,00 ( п`ять тисяч) гривень, що разом становить 47 445 (сорок сім тисяч чотириста сорок п`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В інший частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15.03.2021.

Суддя: О.Б. Саєнко