Провадження №2/523/2449/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Єпутатова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

Представником позивача - адвокатом Матвєєвим В.Ю., подана вищевказана позовна заява про усунення перешкод позивачу у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 .

З грудня 1993р. по 2005р. сторони проживали однією сім`єю у вказаному будинку, були пов`язані спільним побутом, приймали участь у вихованні спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У 2005р. між сторонами була домовленість про проживання відповідача у будинку до повноліття дітей. З 2005р. відповідач більше не є членом сім`ї позивача. Сторони спільним побутом не пов`язані. З 2006р. між сторонами склались неприязні стосунки. Відповідачу письмово направлялась вимога щодо добровільного виселення, однак відповідачем це було проігноровано. Відповідач має інше зареєстроване місце проживання з адресою: АДРЕСА_2 , отже має місце для проживання. Позивач вважає, що оскільки відповідач вселилась у будинок, як член сім`ї позивача з правом проживати там до повноліття дітей, та наразі не є членом сім`ї позивача, то такі правовідносини за своєю суттю є сервітутом. Вважає, що необхідно усунути перешкоди у здійснені позивачем права користування та розпорядження майном шляхом примусового виселення відповідача. Сторона позивача посилається на порушення ст.ст. 321, 391, ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Позивач додатково пояснив, що наявність постанов про притягнення позивача адміністративної відповідальності демонструє його ставлення до відповідача, яка продовжує проживати у його будинку та не реагує на його вимоги виселитись, чим провокує його на сварки.

Позивач та його представник до судового засідання з`явились. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі

Відповідачем у встановлений судом строк був поданий відзив у якому заявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що вона почала проживати у будинку АДРЕСА_1 , за згодою власника, як член сім`ї починаючи з 1993 року. Із позивачем вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Між нею та позивачем склався порядок користування жилим будинком, який встановлений власником будинку, тобто позивачем. У будинку разом із ОСОБА_1 проживає ОСОБА_2 та їх спільні діти ОСОБА_3 1994 року народження, ОСОБА_4 1997 року народження. Відповідач жодним чином не перешкоджала позивачу у користуванні ним власним будинком. Натомість позивач провокує конфлікти відносно відповідача та не завжди поводить себе правомірно, зловживає спиртними напоями, свариться з сусідами, рідними та близькими за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідач не зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а має інше зареєстроване місце реєстрації в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , але за даною адресою гуртожитку не мешкає понад 27 років, закріпленої кімнати відповідач не має.

Представником відповідача були подані заперечення в яких були зазначені пояснення на відповідь на відзив. Сторона відповідача заперечувала факт домовленості між сторонами щодо терміну її проживання у будинку позивача до досягнення дітьми повноліття. Правовідносини, які склались між сторонами окрім ЦК України регулюються нормами ЖК УРСР та захищаються ними обома відповідно та між такими правовідносинами не існує підстав, які дають право на задоволення вимог позивача згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України. Відповідач та позивач ведуть спільне господарство по утриманню одного будинку, відповідач оплачує деякі комунальні послуги за газ, неодноразово проводила ремонтні роботи у будинку та на прибудинковій території. Відповідач була членом сім`ї позивача, постійно проживає із ним до теперішнього часу.

Відповідач та її представник до судового засідання з`явились, просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В ході розгляду справи стороною позивача надавалась заява про виклик свідків.

У процесі розгляду справи стороною відповідача надавались клопотання про залишення позову без розгляду, клопотання про закриття провадження по справі, заява про виклик свідків, клопотання про визнання поважними причин неподання доказів, клопотання про витребування доказів, клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.01.2020р. відкрито провадження по справі. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.02.2020р. у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 адвоката Гречко І.О. про залишення позову без розгляду відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.02.2020р. у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 адвоката Гречко І.О. про закриття провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.06.2020р. клопотання представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Гречко І.О. про встановлення додаткового строку для подання доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задоволено.

У ході розгляду справи судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 21 січня 1997 року, рішення виконкому Суворовської районної Ради народних депутатів № 1010/3 від 21 грудня 1990 року.

Відповідно до довідки № 557 від 27.06.2019р. виданої Органом самоорганізації населення Комітетом мікрорайону «Суворовський» в АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 син, 1994р.н. дата реєстрації 02.11.2005р.; ОСОБА_4 дочка, 1997р.н., дата реєстрації 02.112005р.: ОСОБА_6 сестра, 1957р.н., дата реєстрації 08.05.2009р.: ОСОБА_7 дочка, 1985р.н., дата реєстрації 07.08.2009р., ОСОБА_8 онука, 2012р.н., дата реєстрації 06.04.2012р.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,. є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 14 вересня 1994р.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 18 червня 1998р.

У поданих сторонами заявах по суті справи та під час усних пояснень у судовому засіданні сторони визнали, що у будинку АДРЕСА_1 відповідач почала проживати з 1993 року в якості члена сім`ї ОСОБА_1 зі згоди позивача, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до 2005 року, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, визнані сторонами обставини не потребують доказуванню.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2009р. у справа № 2-933/09 за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вселення та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення встановлені наступні обставини:

- сторони з грудня 1993 року по жовтень 2005 року знаходилися у сімейних відносинах, були пов`язані спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, щодо виховання, розвитку та утримання спільних дітей сина ОСОБА_9 , 1993р.н., та доньки ОСОБА_4 , 1997р.н.;

- сторони проживають у будинку АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 проживає в будинку з дозволу ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_2 зареєстрована в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 за койкомісцем, окремого місця проживання не має, що визнано ОСОБА_1 ;

- на протязі останніх трьох рокі у сторін стали виникати конфлікти як побутового так і особистого характеру, відносини було розірвано, і ОСОБА_2 разом із дітьми, з дозволу ОСОБА_1 стала проживати у вільній частині будинку.

Встановлені рішенням суду обставини справи відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню.

Суд доходить до висновку, що фактичні шлюбні відносини у сторін припинились з 2006 року, однак відповідач надалі продовжує проживати у будинку позивача з його згоди. Таким чином за період з 1993 року по теперішній час між сторонами склався порядок користування будинком, який встановив власник будинку, тобто позивач.

З наданих квитанцій від 03.07.2017р., 06.06.2018р., 20.01.2019р., 24.09.2019р., 21.09.2019р., та відповідей від 02.03.2019р. з ПАТ КБ «Приват Банк» та інших наявних в матеріалах справи квитанціях вбачається, що ОСОБА_2 сплачує комунальні послуги за користування газом за адресою: АДРЕСА_1 .

Із відповіді ДНЗ «ОЦПТО» на адвокатський запит № 36 від 10.02.2020р. вбачається, ОСОБА_2 з 17.12.1993р. зареєстрована у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , не проживає з 2001 року, кімната у гуртожитку не видавалась.

Як вбачається із відповіді ДНЗ «ОЦПТО» на адвокатський запит № 54 від 10.03.2020р. вбачається, що ОСОБА_2 кімната, ліжко-місце ніколи не надавалось, і немає можливості надати зараз, відомості про її проживання до 2001р. та теперішній час відсутні, зі слів коменданта гуртожитку та осіб, які проживають у гуртожитку тривалий термін 27 років, ОСОБА_2 не проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018р. набрала законної сили 20.11.2018р. по справі № 523/12926/18, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2018р. набрала законної сили 14.08.2018р. по справі № 523/8950/18, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків спільні діти сторін по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що відповідач, з часу припинення спільного проживання з позивачем, проживала з дітьми в окремому приміщенні будинку, після одруження сина відповідач продовжує проживати як член сім`ї сина. Між ОСОБА_3 та позивачем встановлено порядок користування житлом, який не оспорюється на теперішній час.

Глава 32 ЦК України «Право користування чужим майном» встановлює, сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Частина 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Стаття 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

З урахуванням вище встановлених обставин справи та вище наведених норм, суд приходить до висновку, що позивачем не зазначено та не наведено належних обставин, які мають істотне значення, не надано відповідних доказів, які надали йому право припинити право користування чужим майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , відповідачем на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Така позиція суду збігається із висновками зробленими Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019р. в справі № 243/7004/17-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019р. справа № 702/101/18.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно практики Верховного Суду України тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та від 22 серпня 2018 року у справі № 61-29125св18 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Щодо посилань позивача про домовленість між сторонами щодо користування відповідачем будинку до досягнення дітьми повноліття, то такі обставини не знайшли свого підтвердження відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України. Надані покази свідків щодо таких обставин, суд оцінює критично виходячи з положень ст.ст. 626, 639 ЦК України, узагальнення практики ВСУ від 24.11.2008 року «Про визнання правочинів недійсними» та доходить до висновку, що такі обставини не можуть бути підтверджені показами свідків відповідно до ст. 79 ЦПК України та не є достовірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона позивача не надала до суду доказів в порядку ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження здійснення відповідачем триваючих перешкод у вчиненні позивачем права користування та розпорядження власним майном. Відсутні докази, які підтверджують наявність правопорушення на момент подання позовної заяви.

Судом приймається до уваги, що позивач неодноразово вчиняв сварки по відношенню до відповідача, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Наданими показами свідків підтверджено, що ініціатором сварок сторін є позивач, які він вчиняє знаходячись у нетверезому стані.

Отже, суд доходить до висновку, що позивач особисто ініціює конфлікт із відповідачем, що не є перешкоджанням з боку відповідача у здійснені позивачем права власності відносно будинку.

Частинами 1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частина 2 статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Частина 4 статті 13 ЦК України, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно частини 3 статті 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Отже, суд враховує, що на час виникнення спору відповідач є членом сім`ї свого сина ОСОБА_3 , у якого спору щодо права користування житлом з позивачем немає, між ними фактично встановились договірні відносини щодо порядку користування житлом позивача, у позивача та його сина ОСОБА_3 відсутні сімейні відносини, а тому відповідач має право користування житлом.

З урахуванням встановлених обставин справ, суд вважає, що позивач своїми протиправними діями по відношенню до відповідача порушує положення ч.ч. 2, 4 ст. 13, ч. 3 ст. 16 ЦК України. Також цих підстав суд вважає необхідним відмовити позивачу у захисті цивільного права.

Також, суд приходить до висновку, що відповідач є добросовісним користувачем будинку, оскільки вона оплачує комунальні послуги за газ, проводила ремонтні роботи в будинку, допомагає утримувати в належному стані будинок та прибудинкову територію, що підтверджено показами свідків, квитанціями на оплату газу на будинок АДРЕСА_1 , фотографіями наявними в матеріалах справи

Керуючись ст.ст. 13, 16, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст.5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 29.03.2021 року.

Суддя: Дяченко В.Г.