Справа №428/1831/21
Провадження №2/428/796/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 р. Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

за участю секретаря Продченко О.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 08.11.2017 року він був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», проте повного розрахунку з ним проведено не було. Заборгованість із заробітної плати в сумі 25 252,59 грн. була виплачена лише 12.01.2021 року на підставі судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.10.2018 року по цивільній справі № 428/13746/18. У зв`язку із цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100 000,00 грн.

09.03.2021 року судом постановлено ухвалу про розгляд зазначеної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 02 листопада 1994 року на ім`я ОСОБА_1 , позивач був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 08.11.2017 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до копії листа ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 3901 від 20 листопада 2017 року, заборгованість по заробітній платі перед позивачем склала 25 252,59 грн. З копії судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2018 року по справі № 428/13746/18 вбачається, що стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 25 252,59 грн. Згідно з копією Виписки з банківського рахунку позивача в АБ «Кліринговий Дім» від 25 січня 2021 року, на рахунок позивача 12.01.2021 року була перерахована сума заробітної плати в розмірі 25 252,59 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 лютого 2021 року по справі № 428/568/21, скасовано судовий наказ Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 січня 2021 року по справі № 428/568/21 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» на мою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 220 172,47 грн., а також судового збору в розмірі 227,00 грн. Ухвала набрала законної сили 23 лютого 2021 року. Роз`яснено, що ці вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову. Відповідно до копії довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 39995 від 21 січня 2021 року про середню заробітну плату відповідно до ПКМУ № 100 середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 34,71 грн., середньомісячна кількість годин за період 167,2 год., середньомісячна заробітна плата 5 803,51 грн.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

При цьому з вищевикладеного вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, можуть проводитися з розрахунку відпрацьованих годин працівника, якщо це є доцільним.

Системний аналіз вищевикладених правових норм дозволяє суду дійти висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні з позивачем, при цьому відповідач мав можливість здійснити такий розрахунок протягом часу його затримки.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач був звільнений 08.11.2017 року, тобто в день, коли він знаходився на роботі і оплата за який була нарахована йому при звільненні, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі 12.01.2021 року, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку.

Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 09 листопада 2017 року по 11 січня 2021 року.

Середньогодинна заробітна плата позивача складає 34 грн. 71 коп. згідно довідки, наданої відповідачем.

Середньомісячне число робочих годин позивача згідно довідки, наданої відповідачем, складає 167,2 робочих годин.

Загальна кількість робочих годин за період з 09 листопада 2017 року по 11 січня 2021 року, включно, становить 6 343,2 год., яка складається з кількості робочих годин за 16 робочих днів затримки у листопаді 2017 року (167,2 год. : 22 робочих днів у листопаді 2017 року х 16 робочих днів затримки = 121,6 год.), за 37 повних місяців затримки з грудня 2017 року по грудень 2020 року (167,2 год. х 37 місяців = 6 186,4 год.) та за 4 робочих дня затримки у січні 2021 року (167,2 год. : 19 робочих днів у січні 2021 року х 4 робочих дня затримки = 35,2 год.).

Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 220 172,47 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 34,71 грн. х 6 343,2 год. = 220 172,47 грн.), тому що цей розрахунок зроблений відповідно до Порядку, з урахуванням Постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Підводячи підсумок суд зазначає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.11.2017 року по 11.01.2021 року, яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 100 000 грн. 00 коп.

За таких підстав, враховуючи висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц та з урахуванням позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , орган видачі 4439, місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.11.2017 року по 11.01.2021 року, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , орган видачі 4439, місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович