РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 572/2649/20

Провадження № 22-ц/4815/401/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2020 року у складі судді Ведяніної Т. О., ухвалене в м. Сарни Рівненської області о 12 годині 59 хвилини, повний текст рішення складено 16 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 04 жовтня 2017 року Шевченківським районним у м.Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1965. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Внаслідок того, що дитина є малолітньою, позивач здійснює за нею догляд, через що потребує матеріальної допомоги. Враховуючи ті обставини, що відповідач, який є батьком дитини, є працездатним, має стабільний заробіток, так працевлаштований, просить суд стягнути з ОСОБА_2 , кошти на своє утримання, до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 1/6 частини усіх його видів заробітку щомісяця.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання у розмірі 1/10 частини щомісяця, починаючи з 05 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком дружини, чоловіка матеріально підтримувати одне одного та правом дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження наявності такого права у позивачки щодо відповідача. Судом також взято до уваги, що утримання дружина в цьому випадку має за умови, якщо чоловік спроможний таку матеріальну допомогу надавати, та враховано середньомісячний дохід відповідача, наявність аліментних зобов`язань по утриманню спільної з позивачкою дочки та неповнолітнього сина від іншого шлюбу, а також кредитних зобов`язань перед Банком.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку суду про наявність підстав для призначення аліментів на утримання дружини. Пояснює, що існують об`єктивні обставини, які мають суттєве значення для даного спору, а саме: 1) на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей: спільна з позивачкою дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якої видано судовий наказ від 04.11.2020 року № 92648745 про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 його доходу, та син від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на якого сплачує у сумі 2 000,00 грн щомісячно та бере фінансову участь у його всебічному розвитку; 2) позивачка у справі ОСОБА_6 перебуває у відносинах з іншим чоловіком, який надає їй систематичну фінансову допомогу, що підтверджується банківськими виписками; 3) він має нові сімейні відносини, а тому зобов`язаний забезпечувати фінансову стабільність своїй новій сім`ї; 4) він має кредитні зобов`язання перед Банком «Пумб» до березня 2022 року; 5) при ухваленні рішення суд першої інстанції врахував його дохід за шість місяців без вирахування податків, після сплати яких сума доходу є суттєво меншою; 6) суд не взяв до уваги, що в судовому засіданні позивачка підтвердила, що проживає зі своїми батьками працездатного віку, які її фінансово підтримують; 7) позивачка отримує допомогу від держави по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначає, що доходу від здачі в найм квартири, як про це вказано у позовній заяві, він не отримує, оскільки сам у ній проживає. Вказує, що судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 позивачка з невідомих причин не подає до органів виконавчої служби, що викликає сумнів у її фінансовій неспроможності, а також може призвести до непомірного фінансового тягаря для нього у майбутньому. З наведених підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу запереченні (поданому за правилами ст.. 360 ЦПК України) ОСОБА_1 вважає рішення місцевого суду справедливим, законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Києво-Святошинським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області 22 лютого 2019 року (а.с. 5).

Дитина сторін зареєстрована та проживає за адресою проживання та реєстрації своєї матері по АДРЕСА_1 . Відповідач проживає окремо. Такі обставини підтверджені обома сторонами та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Згідно із ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працевлаштований на посаді лікаря Центральної міської лікарні Києво-Святошинської ради, що підтверджується копією довідки про доходи №99 від 08 жовтня 2020 року, з якої вбачається, що на цій посаді він отримав дохід за період з квітня по вересень 2020 року у сумі 76 399 грн. 65 коп.; затримки у виплаті заробітної плати за останні 6 місяців не було.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у розмірі 1/6 частини доходу останнього, покликаючись на фінансову спроможність сплачувати аліменти у такому розмірі, адже останній, окрім основної роботи, додатково працює у Фастівській лікарні та має дохід від оренди житла. Такі покликання вона підтвердила скріншотами зі сторінок у мережі Інтернет, які, проте, не можуть розцінюватися судом як належні, достовірні, належні та достатні докази в розумінні ст. 77-80 ЦПК України.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 зазначав, що за рішенням суду зобов`язаний до сплати аліментів на утримання спільної дитини, та крім цього, має іншу дитину, а також боргові зобов`язання перед Банком за договором кредиту, а тому його фінансові можливості не дозволяють утримувати позивачку до досягнення трирічного віку їхньою спільною дитиною.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 23.04.2012 року, відповідач є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 15).

Обставини існування у ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту підтверджені копією виписки по кредитній карті АТ «Пумб» за період з 31 серпня по 30 вересня 2020 року, копією довідки про стан та історію заборгованості від 31 березня 2020 року за кредитним договором №601.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України(ч.1ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2ст. 89 ЦПК України).

Апеляційний суд враховує, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб,він працевлаштований, має постійний заробіток, належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на його утриманні інших осіб в матеріалах справи не міститься.

Вік дитини сторін ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , ускладнює працевлаштування матері дитини, з якою та проживає. Факт існування у відповідача кредитних зобов`язань перед Банком є вагомим чинником, однак він уже був врахований місцевим судом при частковому у задоволенні позовних вимог, та не є безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, посилання скаржника на те, що позивачка ОСОБА_1 має утримання від іншого чоловіка, з яким перебуває у стосунках, не можуть слугувати підставою для відмови у позові, як такі, що не підтверджені належними і достовірними доказами.

Покликання апелянта на те, що позивачка отримує матеріальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не приймаються колегією суддів, оскільки закон не ставить в залежність від обставини отримання державної соціальної допомоги жінкою, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, від закріпленого законодавчо права такої жінки на утримання від чоловіка батька дитини в цей же період.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що існують всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед його дружиною матір`ю їх спільної дитини, а саме: дитина, яка не досягла трирічного віку проживає з нею; відповідач є працездатною особою, яка має постійну роботу та стабільний заробіток, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини.

Виходячи з наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача на малолітню дочку сторін відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує прав позивачки як отримувача і прав відповідача як платника аліментів.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, є достатнім та справедливим, не порушує прав як платника, так і отримувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.