Провадження № 2-в/235/13/21
Справа № 235/1008/21
УХВАЛА

про відновлення втраченого судового провадження

1 квітня 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу з питання відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі ухвали судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 березня 2021 року про ініціювання в порядку ст.489 ЦПК України питання відновлення судового провадження в цивільній справі, розглянутій Кіровським районним судом м. Донецька № 2-4032/11 за позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором порушено справу № 2-в/235/13/21.

Підстава для ініціювання розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження вмотивована відкриттям справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження по справі, що розглядалась Кіровським районним судом м. Донецька № 2-в/235/13/21.

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2021 року призначено розгляд справи про відновлення судового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з урахуванням особливостей, передбачених розділом Х ЦПК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, не повідомили про причини неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

2 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження. В обґрунтування доводів заяви заявник зазначив, що 26.06.2012 року Кіровський районний суд м. Донецька ухвалив рішення у справі № 2-4032/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Банк відповідно до умов цього договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

23.09.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 2306/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 0.

Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до положень ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст.489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно довідки канцелярії Красноармійського міськрайонного суду Донецької області справа № 2-4032/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з Кіровського районного суду м. Донецька до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області станом на 1 квітня 2021 року не надходила.

Отже зазначене судове провадження можна вважати втраченим.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, передбачене п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Тому виконання рішення суду повинно розглядатись як невід`ємна частина судового процесу.

Однією з гарантій забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві є існування на законодавчому рівні інституту цивільного процесуального права - відновлення втраченого судового провадження. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.

Згідно зі ст.494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що справа за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором дійсно перебувала в провадженні Кіровського районного суду м. Донецька з ухваленням 26 червня 20012 року рішення.

За таких обставин, з метою сприяння захисту права Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на здійснення процесуального правонаступництва та заміну стягувача, - суд вважає можливим відновити втрачене судове провадження, а саме рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 26.06.2012 року по справі № 2-4032/11, оскільки зібрані і перевірені матеріали, на думку суду, є належними та достатніми доказами.

Керуючись ст. 488, 498, 494 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене судове провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 26 червня 2012 року:

«

31.08.2012

2/0525/1072/12

2-4032/11

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/0525/1072/12

КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДОНЕЦЬКА

26 червня 2012р. м. Донецьк

у складі: судді - ЖОЛТОГО Д.В.

при секретарі СЛОКВЕНКО О.А.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк`до Гордієнка Олександра Анатолійовича, «про стягнення суми заборгованості за кредитним договором» та за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» «про визнання частково недійсним кредитного договору та змінення його»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «УкрСиббанк`звернувся до Кіровського районного суду м.Донецька з позовом до ОСОБА_1 , «про стягнення суми заборгованості за кредитним договором».

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

21 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк`та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким відповідачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 84 300, 00 (вісімдесят чотири тисячі триста) доларів США, 00 центів, що на день укладання Кредитного договору еквівалентно сумі 425 715, 00 (чотириста двадцять п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, на строк з 21 вересня 2007 року по 21 вересня 2034 року зі сплатою відсотків в розмірі 11, 09 %. Згідно п. 1.4 Кредитного договору цільове призначене кредиту - придбання нерухомості.

Згідно пунктів 1.2.2., 1.3.4. Кредитного договору та графіку погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору 1) відповідач зобов`язався щомісячно, з 01 по 20 число (включно), здійснювати повернення частини кредиту, а також сплачувати нараховані відсотки за використання кредиту.

Відповідачем систематично не виконуються зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання.

Таким чином, станом на 26.03.2010 року загальна сума простроченої заборгованості відповідача за Кредитним договором, що підлягає поверненню, складає 7 497, 59 (сім тисяч чотириста дев`яносто сім) доларів США 59 центів, що еквівалентно сумі 59 463, 39 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 39 копійок, з яких:

- прострочена заборгованість за відсотками - 7 497, 59 (сім тисяч чотириста дев`яносто сім) доларів США 59 центів, що еквівалентно сумі 59 463,39 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 39 копійок.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту та/або термінів сплати пені з розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Станом на 26.03.2010 року загальний розмір нарахованої пені за Кредитним договором складає 740 ( сімсот сорок) доларів США 07 центів, що еквівалентно сумі 5 869 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять ) гривень 49 копійок, з яких:

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 740,07 (сімсот сорок) доларів США 07 центів, що еквівалентно сумі 5 869,49 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 49 копійок.

До теперішнього часу зазначену заборгованість і пеню відповідачем не сплачено. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинам разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Станом на 26.03.2010 року частина кредиту, що залишилась до виплати відповідачем за Кредитним договором і яку позивач має право вимагати від відповідача відповідно до ч. 2. ст. 1050 ЦКУ, становить 59 897, 29 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) доларів США 29 центів, що еквівалентно сумі 475 045, 41 (чотириста сімдесят п`ять тисяч сорок п`ять) гривень 41 копійка.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених договором.

На підставі викладеного, позивач має право вимагати дострокового повернення всієї заборгованості за Кредитним договором, розмір якої станом на 26.03.2010 року становить 68 134,95 (шістдесят вісім тисяч сто тридцять чотири) долари США 95 центів, що еквівалентно сумі 540 378,29 (п`ятсот сорок тисяч триста сімдесят вісім) гривень 29 копійок, з яких:

- прострочена заборгованість за відсотками - 7 497,59 (сім тисяч чотириста дев`яносто сім) доларів США 59 центів, що еквівалентно сумі 59 463,39 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 39 копійок;

- строкова заборгованість за кредитом - 59 897, 29 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) доларів США 29 центів, що еквівалентно сумі 475 045, 41 (чотириста сімдесят п`ять тисяч сорок п`ять гривень) 41 копійка;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 740, 07 (сімсот сорок) доларів США 07 центів, що еквівалентно сумі 5 869,49 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять гривень 49 копійок.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 , - заборгованість за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2007 року в сумі 68 134,95 (шістдесят вісім тисяч сто тридцять чотири), США 95 центів, в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату постановлення рішення на користь Публічного акціонерного банку «УкрСиббанк», стягнути з ОСОБА_1 , - сплачене Державне мито за подання позову в сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк`на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ«УкрСиббанк», МФО 351, .

07 грудня 2010 року за вказаним позовом було ухвалено заочне рішення.

28 листопада 2011 року ухвалою суду вказане заочне рішення від 07.12.2010 року було скасоване.

09 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Донецька з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк»«про визнання частково недійсним кредитного договору та змінення його».

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

Держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої - статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

ОСОБА_1 вважає, що вказаний договір є оспорюваним, та може бути зміненим у визначеній частині.

Позивач - споживач фінансових послуг сподівався на їх якісне надання, завдяки наявності оспорюваного договору, зокрема у межах законодавства, відповідно до вимог статті 13 ЦК України. Про порушення своїх прав він дізнався коли відбулося різке коливання курсу гривні до іноземних валют. Від цього звичайні платежі на погашення кредиту збільшились на 60%. За такого підвищення платежів відносно первісних умов договору виникла неможливість виконати договір за суперечливими ЦК України умовами. Причиною підвищення платежів є суперечливі закону:

1. Відсутність у оспорюваному правочині змісту - зобов`язання.

2. Незаконна вимога відповідача виконувати замість не вираженого у оспорюваному правочині зобов`язання визначений у іноземній валюті грошовий еквівалент зобов`язання.

Сторони оспорюваного договору, відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України, як передбачає частина 1 статті 215 ЦК України, не додержувались у момент вчинення договору вимог статті 203 ЦК України, а саме частини першої її. Отже, у момент вчинення договору сторони припустили виникнення суперечливості змісту договору ЦК України, яка полягає у наступному:

1. Сторони порушили свободу договору, адже у супереч статтям: 6 та 627 ЦК України визначали умови оспорюваного договору без урахування вимог ЦК України, що відображено у позові нижче.

2. Сторони оспорюваного договору порушили вимогу частини 1 статті 524 ЦК України - виражати зобов`язання, бо не виразили зобов`язання, адже натомість у оспорюваному договорі визначили грошовий еквівалент зобов`язання у іноземній валюті.

3. Сторони оспорюваного договору порушили частину 1 статті 628 ЦК України, яка вимагає, щоб зміст договору складали умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, зокрема частини 1 статті 524 ЦК України: «Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні». Але сторони у оспорюваному договорі не виразили зобов`язання - не існує, як обов`язкова умова, натомість у оспорюваному договорі визначено грошовий еквівалент зобов`язання у іноземній валюті - доларах США, що відповідно до частини 2 статті 524 ЦК України, сторони можуть, але не зобов`язані. «Сторони можуть»- це право визначати, але не виражати зміст не зобов`язання, а грошового еквіваленту зобов`язання у іноземній валюті. Отже за правилом частини 1 статті 628 ЦК України, визначення грошового еквіваленту зобов`язаня у іноземній валюті - доларах США - не може бути змістом оспорюваного договору, адже не є обов`язковим. За відсутності у оспорюваних договорах означеної обов`язкової умови - зобов`язання, вираженого у грошовій одиниці України - гривні, відсутній зміст оспорюваних договорів, у розумінні частини 1 статті 628 ЦК України. За відсутності у оспорюваному договорі змісту - зобов`язання, виникають питання: чи можливо виконати приписи статті 526 ЦК України?

Зокрема:

- як виконувати неіснуючий зміст оспорюваного договору - зобов`язання належним чином, коли воно не існує?

- чи розповсюджується вимога статті 526 ЦК України: «виконувати`на визначений у іноземній валюті грошовий еквівалент зобов`язання оспорюваного договору?

- як виконувати приписи статті 611 ЦК України, зокрема щодо порушення зобов`язання оспорюваного договору, коли зобов`язання не існує?

Ці риторичні питання показують глибину суперечливості вказаної частини договору ЦК України.

Сторони оспорюваного договору використовували у момент вчинення оспорюваного договору іноземну валюту, як засіб платежу або застави, зокрема визначали у іноземній валюті грошовий еквівалент зобов`язання, але вказане використання іноземної валюти як засобу платежу або застави потребує наявності у сторін індивідуальної ліцензії, бо саме це вимагає підпункт «Г`пункту 4 статті 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а наявна генеральна ліцензія у сторін оспорюваних договорів є необхідною для інших випадків та є недостатньою для даного випадку, отже порушено статтю 227 ЦК України.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Використання вказаної заборони, як засобу захисту прав позивача, обумовлено вимогами частини 2 статті 5 ЦК України, адже вказана заборона пом`якшує та скасовує цивільну відповідальність особи позивача на 60% з причини подорожчання забороненої до використання іноземної валюти для надання та отримання споживчих кредитів, отже стаття 11 закону «Про захист прав споживачів`має зворотню дію у часі у даному випадку та має бути застосована судом до оспорюваного правочину для пом`якшення та скасування цивільної відповідальності особи позивача.

4. Преюдиціальність значення судового рішення КСУ у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів`у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) м. Київ Справа N 1-26/2011, 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011, яким вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів`від 12 травня 1991 року N 1023-ХІІ з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, вимагає з`ясувати, що оспорюваний правочин знаходиться на стадії виконання, тож на нього розповсюджується заборона видачі та отримування кредитів у іноземній валюті, що доводить суперечливість змісту оспорюваного правочину ЦК України.

Таким чином, знаючи про цільове використання кредиту, знаючи, що використати кредит можливо тільки у гривні, відповідач, як агент валютного контролю, свідомо порушив валютне законодавство - визначив грошовий еквівалент зобов`язання у іноземній валюті - доларах для використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави між резидентами України на території України без індивідуальної ліцензії НБУ.

Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до вимог статті 217 ЦК України: недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Законне право змінити обидва договори у частині пунктів 1.1. - доларового визначення грошового еквіваленту зобов`язання у сумі: 84300 доларів США на гривневе вираження зобов`язання у національній валюті за існуючим курсом на момент вчинення - 5, 05 грн. за 1 долар США, відповідно у сумі: 425 715, 00 грн. передбачене статтями: 652, 654 ЦК України, адже підстави для зміни договорів існують, як обставини, передбачені статтею 652 ЦК України: - істотно змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договорів, а саме змінився курс долару США відносно гривні на 60%. Вказана зміна обставин є істотною, адже вона змінилась настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договори або уклали б їх на інших умовах. Зокрема, якби сторони знали про збільшення вартості долара США на 60% відносно гривні, то не укладали б договори на таких умовах.

Сторони не досягли згоди щодо приведення договорив у відповідність з обставинами, які істотно змінились. При цьому:

1) в момент укладення договорів сторони виходили з того, що така зміна обставин: збільшення вартості долара США на 60% відносно гривні, не настане;

2) зміна обставин збільшення вартості долара США на 60% відносно гривні, зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договорів за умов збільшення вартості долара США на 60% відносно гривні, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договорів;

4) із суті договорів або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин збільшення вартості долара США на 60% відносно гривні, несе заінтересована сторона.

Зміна договорів у зв`язку з істотною зміною обставин збільшення вартості долара США на 60% відносно гривні, є доцільною на підставі рішення суду, адже розірвання договорів суперечить суспільним інтересам та потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договорів на умовах, змінених судом, зокрема позивач втратить майно, а банк втратить суспільну репутацію загально - корисної установи.

За таких обставин, позивач просить суд визнати частково недійсним договір кредиту №0 від 21.09.2007р. у частині пункту 1.1. правочину - визначення грошового еквіваленту зобов`язання у іноземній валюті у сумі: 84 300 доларів США, змінити договір кредиту №0 від 21.09.2007р. у частині пункту 1.1. правочину - , визначення грошового еквіваленту зобов`язання у іноземній валюті у сумі: 84 300 доларів США на гривневе вираження зобов`язання у національній валюті за існуючим курсом на момент вчинення - 5, 05 грн. за 1 долар США, відповідно у сумі: 425 715, 00 грн., у інших частинах оспорюваний договір та у цілому залишити дійсним.

Ухвалою суду від 11 січня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк`до Гордієнка Олександра Анатолійовича, «про стягнення суми заборгованості за кредитним договором`та позов ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» «про визнання частково недійсним кредитного договору та змінення його`було об`єднано в єдине провадження.

28 лютого 2012 року ухвалою суду залучено до участі у справі замість Публічного акціонерного банку «УкрСиббанк`у якості позивача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

З позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк»«про визнання частково недійсним кредитного договору та змінення його`не погодився, вважав зустрічні позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність`встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України.

У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність`надано визначення банківського кредиту - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша

фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. .

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність`визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Ні Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ні жоден з інших нормативно-правових актів не передбачають прямих обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті, а також не містить заборони на вираження грошових зобов`язань в іноземній валюті.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, що встановлено ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Визначення терміну «іноземна валюта`як «валютної цінності`містить ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Надання Банком та повернення Позичальником кредиту та нарахованих за його користування процентів по кредитному договору є валютною операцією у розумінні п. 2 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відповідно до якого, валютними операціями є «операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України».

Як встановлено ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»:

- Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення

валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом;

- генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам

України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання;

- порядок і терміни видачі ліцензій, перелік документів, необхідних для одержання ліцензій,

а також підстави для відмови у видачі ліцензій визначаються Національним банком України.

За наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, зазначеними у п. 2.3 Положення «Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженого постановою Національного банку України від 17.07.2001 № 275, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.08.2001р. №730/5921.

Виходячи з викладеного, банк як фінансова установа може здійснювати кредитування в іноземній валюті при наявності банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України.

Публічне акціонерний банк «УкрСиббанк» мав видану Національним банком України банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пп. 5 - 11 ч. 2 ст. 47 Закону про банки, дозвіл на право здійснення операцій, визначених пп. 1 - 4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону про Банки.

Тобто, ПАБ «УкрСиббанк`мав право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії.

Крім того, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

За таких обставин, представник ПАТ «Дельта Банк`просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову та задовольнити первісний позов ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно ст. 224 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ «УкрСиббанк`підлягає задоволенню в повному обсязі а позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 21 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк`та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким відповідачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 84 300, 00 (вісімдесят чотири тисячі триста) доларів США, 00 центів, що на день укладання Кредитного договору еквівалентно сумі 425 715, 00 (чотириста двадцять п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, на строк з 21 вересня 2007 року по 21 вересня 2034 року зі сплатою відсотків в розмірі 11, 09 %. Згідно п. 1.4 Кредитного договору цільове призначене кредиту - придбання нерухомості.

Згідно пунктів 1.2.2., 1.3.4. Кредитного договору та графіку погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору 1) відповідач зобов`язався щомісячно, з 01 по 20 число (включно), здійснювати повернення частини кредиту, а також сплачувати нараховані відсотки за використання кредиту.

Відповідачем систематично не виконуються зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання.

Таким чином, станом на 26.03.2010 року загальна сума простроченої заборгованості відповідача за Кредитним договором, що підлягає поверненню, складає 7 497, 59 (сім тисяч чотириста дев`яносто сім) доларів США 59 центів, що еквівалентно сумі 59 463, 39 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 39 копійок, з яких:

- прострочена заборгованість за відсотками - 7 497, 59 (сім тисяч чотириста дев`яносто сім) доларів США 59 центів, що еквівалентно сумі 59 463,39 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 39 копійок.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту та/або термінів сплати пені з розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Станом на 26.03.2010 року загальний розмір нарахованої пені за Кредитним договором складає 740 ( сімсот сорок) доларів США 07 центів, що еквівалентно сумі 5 869 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять ) гривень 49 копійок, з яких:

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 740,07 (сімсот сорок) доларів США 07 центів, що еквівалентно сумі 5 869,49 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 49 копійок.

До теперішнього часу зазначену заборгованість і пеню відповідачем не сплачено. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинам разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Станом на 26.03.2010 року частина кредиту, що залишилась до виплати відповідачем за Кредитним договором і яку позивач має право вимагати від відповідача відповідно до ч. 2. ст. 1050 ЦКУ, становить 59 897, 29 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) доларів США 29 центів, що еквівалентно сумі 475 045, 41 (чотириста сімдесят п`ять тисяч сорок п`ять) гривень 41 копійка.

Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених договором.

На підставі викладеного, позивач має право вимагати дострокового повернення всієї заборгованості за Кредитним договором, розмір якої станом на 26.03.2010 року становить 68 134, 95 (шістдесят вісім тисяч сто тридцять чотири) долари США 95 центів, що еквівалентно сумі 540 378,29 (п`ятсот сорок тисяч триста сімдесят вісім) гривень 29 копійок, з яких:

- прострочена заборгованість за відсотками - 7 497,59 (сім тисяч чотириста дев`яносто сім) доларів США 59 центів, що еквівалентно сумі 59 463,39 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 39 копійок;

- строкова заборгованість за кредитом - 59 897, 29 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) доларів США 29 центів, що еквівалентно сумі 475 045, 41 (чотириста сімдесят п`ять тисяч сорок п`ять гривень) 41 копійка;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 740, 07 (сімсот сорок) доларів США 07 центів, що еквівалентно сумі 5 869,49 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять гривень 49 копійок.

Станом на 26 червня 2012 року Національний Банк України встановив офіційний курс гривні до долару США за 100 доларів США 799, 2500 гривень.

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 544 568, 58 гривні ( 68 134, 95 доларів США Х 7, 9925).

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за валютним кредитом, суд враховує роз`яснення пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14, у відповідності з яким суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»).

За таких обставин, суд вважає що позов ПАТ «УкрСиббанк`слід задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного банку «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2007 року в сумі 68 134, 95 (шістдесят вісім тисяч сто тридцять чотири), США 95 центів, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату постановлення рішення складає 542 272, 44 грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного банку «УкрСиббанк`сплачене Державне мито за подання позову в сумі 1700, 00 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк»«про визнання частково недійсним кредитного договору та змінення його», суд вважає що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Нормами ст. ст. 610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають передбачені законом наслідки.

Судом установлено, що 21 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк`та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким відповідачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 84 300, 00 (вісімдесят чотири тисячі триста) доларів США, 00 центів, що на день укладання Кредитного договору еквівалентно сумі 425 715, 00 (чотириста двадцять п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, на строк з 21 вересня 2007 року по 21 вересня 2034 року зі сплатою відсотків в розмірі 11, 09 %.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет КМУ.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність`установлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій установлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд дійшов до висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підп. «в`п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Ця обставина не дозволяє стверджувати, що режим індивідуального ліцензування поширюється на валютні операції, пов`язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов`язані з іноземною валютою.

У разі наявності в банку відповідної генеральної ліцензії або дозволу НБУ здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, які повинні судову практику привести у відповідність до його рішення.

Крім того, відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання (зміна) договору у зв`язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов`язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині першій статті 651 ЦК України.

Сторонами за кредитним договором узгодження його умов у зв`язку із істотною зміною обставинне здійснювалось.

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що на теперішній час відбулась істотна зміна обставин, якою він керувався, укладаючи кредитний договір, а саме: значне зростання курсу долара США по відношенню до курсу гривні України, що потягло за собою значне здороження кредитного курсу.

Однак, частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України на ОСОБА_1 покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Однак ОСОБА_1 не надано доказів наявності всіх чотирьох умов, необхідних для зміни кредитного договору у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України «Про Національний Банк України`офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Таким чином, суд вважає що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 192, 525-526, 530, 553-554, 611, 612, 1054 ЦК України, ст.10,60, 79,81, 88, 212-215, 224, 360-7 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк`до Гордієнка Олександра Анатолійовича, «про стягнення суми заборгованості за кредитним договором»задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2007 року в сумі 68 134, 95 (шістдесят вісім тисяч сто тридцять чотири) доларів США 95 центів, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату постановлення рішення складає 544 568 (п`ятсот сорок чотири тисячі п`ятсот шістдесят вісім) гривень, 58 (п`ятдесят вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» сплачене Державне мито за подання позову в сумі 1700, 00 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк»«про визнання частково недійсним кредитного договору та змінення його»- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив по письмовій заяві відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кіровського районного суд м. Донецька протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: »

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Г.В. Назаренко