РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі судового засідання Беньо М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.10.1996 р. видано свідоцтво на право власності № НОМЕР_1 на квартиру

АДРЕСА_1 ,яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 (батькові позивачки), їй, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (матері позивачки) та_Ель ОСОБА_5 (сину позивачці) в процесі приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». У відповідності до Технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 615) дана квартира АДРЕСА_1 загальною площею 55,5 м.кв. складається із трьох житлових кімнат загальною площею 39,2 кв.м., кухні площею 5,1 кв.м. та ванної кімнати, вбиральні, коридору та вбудованої шафи. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її, позивача, мама, ОСОБА_4 . Вона, позивач, вона прийняла спадщину, а саме звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою але не може оформити спадщину, оскільки частки співвласників не були визначені. Укласти угоду між іншими співвласниками не було можливості, оскільки батько важко хворів. ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 84 році життя помер батько - ОСОБА_3 . Після його смерті на відкрите спадкове майно виник спір між нею та ОСОБА_6 , який закінчився укладенням мирової угоди, за якою право власності на спадкове майно за батьком перейшло до неї, позивачки. Оскільки частки надалі залишаються невизначеними вона позбавлена можливості оформити документи на спадкове майно та розпоряджатись своєю власністю. Укласти угоду із своїм сином , щодо визначення часток, їй не вдається, оскільки він часто перебуває закордоном як і вона, відповідно єдиний можливий захист це звернутись до суду за вирішенням цього спору. Просить визначити ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Франківського районного суду м Львова від 09 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. цивільну справу призначено до підготовчого судового розгляду.

В чергове підготовче судове засідання позивач та відповідач не прибули, про причини неявки суд не повідомили, представником позивачки подано клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач подав заяву про визнання позовних вимог, просить розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 08.10.1996р., виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (без по батькові). Загальна площа квартири становить 55.00 кв.м.

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 19.10.1968р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками позивачки ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 28.03.1990 р.н.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 12.11.2003р., ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.05.2007р. заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №9633284 від 14.05.2007р.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 25.08.2017р., ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 06.02.2020р. №375, ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зважаючи на те, що частки в квартирі є невизначеними, позивачка позбавлена можливості оформити права на спадкове майно з метою подальшого розпорядження ним.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, яке полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання їй правового значення у зв`язку з невідповідністю право встановлюваних документів.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_3 , є в спільний сумісній власності, зокрема, позивачки та відповідача.

Станом на час розгляду судом справи частки в квартирі є невизначеними.

Позивачкою доведено обґрунтованість позовних вимог, які відповідачем не оспорюються та визнаються.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч.3 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Ч.1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Встановивши дані обставини, надавши оцінку вищенаведеним нормам законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення частки майна належної на праві спільної сумісної власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись статтями 3,10,12, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності задоволити.

Визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила 1/4 (одну четверту) ідеальну її частину.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила 1/4 (одну четверту) ідеальну її частину.

Визначити, що частка співвласника ОСОБА_2 (без по батькові) у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/4 (одну четверту) ідеальну її частину.

Визначити, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/4 (одну четверту) ідеальну її частину.

Повернути позивачці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд, що ухвалив рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя В. Кузь