Справа № 274/3486/19
Провадження № 2/0274/298/21
Рішення

Іменем України

25.03.2021 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., сторін, представника відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, -

В с т а н о в и в :

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є батьком відповідачки. З 16.05.2019 року він є непрацездатним - як особа з інвалідністю 3-ї групи, із серпня 2017 року він не працює, джерелом його доходів були незначні епізодичні заробітки підсобного робочого без працевлаштування. З 07.08.2019 року він перебував на обліку в Бердичівському міському центрі зайнятості та його доходи за березень - квітень 2019 року становили 669,03 грн.

Вказав, що на день звернення до суду пенсію по інвалідності він не отримує, інших джерел доходу немає. Є самотнім чоловіком похилого віку, подружжя чи іншої близької людини , яка може допомагати та підтримувати його матеріально - немає. Проживає один. Практично всі доходи, які він отримує він витрачає на ліки, побутовими предметами першої необхідності він забезпечити себе не може.

Зазначив, що за таких складних життєвих обставин, знаходячись за межею бідності він не отримує від відповідачки, яка є його дочкою, жодної грошової підтримки, тому вимушений звернутися з позовом до суду.

21.06.2019 року ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області відкрито спрощене позовне провадження у справі ( а.с.21-22).

28.11.2019 року представником відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Свої заперечення обґрунтовують тим, що позивач по справі дійсно є її батьком, проте до її повноліття позивач постійно ухилявся від виконання своїх батьківських обов"язків щодо належного її виховання та утримання, в тому числі : не надавав кошти на її навчання, лікування, оскільки зловживав спиртними напоями, постійно вчиняв сварки. Про неї піклувалася її мати - ОСОБА_4 . Вона також з дитинства має проблеми зі здоров"ям, однак позивач ніяким чином не допомагав їй в лікуванні, не цікавиться і по сьогодні. На даний час вона має діагноз : серонегативний спондилоартрит, позитивний, з ураженням крупних та малих суставів. Це хронічна невиліковна хвороба на лікування якої необхідні значні кошти, яких в неї немає, оскільки вона не працює. Крім того вона одна виховує та утримує малолітню дитину - 2010 р.н., так як батько дитини після розлучення не сплачує аліменти на її утримання.

Вказала, що крім неї у позивача є ще також одна дочка - ОСОБА_5 .

26.02.2020 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 , вирішено продовжити розгляд справи в загальному позовному провадженні ( а.с. 66-67).

14.07.2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 122-123).

В судовому засіданні позивач доводи свої позовної заяви підтримав повністю, просив суд задовольнити його позовні вимоги, а також стягнути з відповідачки половину коштів, які він потравив на лікування. Додатково вказав, що дійсно, окрім відповідачки у нього є ще одна дочка, батьківство відносно якої було встановлено судом. Він сплачував аліменти на її утримання, однак до неї з позовом він звертатися не бажає. Відповідачку він виховував, витрачав кошти на її утримання, в дитинстві завдяки йому вона була всім забезпечена, тому вважає, що на даний час вона має його забезпечувати. Зазначив, що між ним та відповідачкою не було сварок, сварки були між ним та його колишньою дружиною. На даний час він отримує пенсію щомісячно в розмірі 2323 грн., отримує субсидію на комунальні послуги в сумі 1830 грн., однак даних коштів йому не вистачає на лікування, він також щомісячно платить 100 грн. соціальному робітнику. Стверджує, що відповідачка працює і проживає в Польщі, в неї є доходи, тому вона спроможна сплачувати кошти на його утримання довічно.

Відповідачка та її представник заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідачка суду пояснила, що на її утриманні на даний час перебуває двоє малолітніх дітей, вона наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, щомісячно утримує соціальну допомогу на дитину 860 грн., інших видів доходу в неї немає. Матеріально допомагає їй мати, а також її другий чоловік який працює в Польщі. Наданий час вона теж хворіє, оскільки позивач її в дитинстві бив, то всі хвороби пов"язані з його негативною поведінкою відносно неї. Позивач ніколи не її, ні її матір не утримував, все витрачав на себе та на алкогольні напої, оскільки постійно зловживав спиртним. Допомагали їм з матір"ю бабуся та дідусь ( батьки матері). Коли їй було вже 16 років позивач купив їй чобітки і синій халат, більше нічого доброго від нього вона не пам"ятає, оскільки в родині були постійні сварки, батько був завжди п"яний, вони з мамою від нього втикали на вулицю, до сусідів, де і ночували. Все своє свідоме життя вона вважала свого дідуся своїм батьком, позивач є лише її біологічним батьком, а не тим, що виховав та виростив.

Зазначила, що позивач також принижує її старшу дочку, а меншу - ніколи і не бачив.

В січні 2020 року позивач телефонував їй, повідомив, що йому немає що їсти, вона купила йому їсти та цигарки, однак він вимагав від неї, щоб вона купила йому ще 0,5 л. горілки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 ( знайома) пояснила, що на протязі 30 років вона працювала разом з матір"ю позивачки в ПТУ № 12. ОСОБА_4 їй розповідала про знущання позивача над нею та їх дитиною. Також при ній позивач приходив в ПТУ в стані алкогольного сп"янінння та ображав матір відповідачки. Відповідачка разом із матір"ю постійно ночували в ПТУ , бо їм не було куди піти, оскільки позивач бив їх, виганяв з квартири роздягнутих вночі. Відповідачка, як дитина, була худенька, постійно знервована, хворіла, все внаслідок такого знущання позивача.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є подружкою відповідачки з першого класу школи. Вона постійно приходила до неї в гості, пам"ятає, що відносини у відповідачки з позивачем були погані, оскільки ОСОБА_3 їй жалілася, що батько її ображав. Тепліші відносини були з матір"ю. ОСОБА_3 постійно говорила, що дідусь та бабуся її більше люблять ніж її рідний батько, все їй купують. Їй відомо, що відповідачка на даний час має проблеми із здоров"ям, в неї хвора спина. В тому році позивач при ній образив відповідачку.

Свідок ОСОБА_4 ( мати відповідачки ) суду пояснила, що позивач по справі є її колишнім чоловіком. Вона ніколи не стягувала з нього аліменти на утримання дочки, бо вважала, що він не зможе подати на дочку до суду і стягнути з неї аліменти. Вказала, що за час коли вони проживали родиною, позивач ніколи їй не допомагав матеріально, навпаки принижував їх, бив, постійно знущався з них, виганяючи з квартири. Позивач постійно зловживав алкогольними напоями, бігав за ними з дочкою із ножем, сокирою, дитина постійно жила у страху та стресі. Їй відомо, що в позивача є ще одна дочка, на її утримання він сплачував аліменти до 21 року. В дитинстві ОСОБА_3 хотіла грати на піаніно, однак позивач її не пустив на навчання. В них з позивачем ніколи не було спільного бюджету, їм з дитиною постійно допомагали її батьки, весь свій заробіток позивач пропивав, на його думку його гроші не можна було витрачати на дитину. Лише на 16 річчя доньки позивач купив їй чобітки та халат.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідачки, свідків, дослідивши письмові докази , прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.4).

Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК від 24.05.2019 року ОСОБА_2 станом на дачу видачі довідки мав третю групу інвалідності ( а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її матір"ю є ОСОБА_3 ( а.с.42).

Як вбачається з копій консультативних заключень від 02.03.2018 року, 13.05.2019 року, 08.05.2018 року, 12.11.2018 року, 23.12.2020 року ОСОБА_3 має діагноз : серонегативнйи спондилоартрит HLA -В27 позитивний з ураженням суглобів ( артрити) , ентезисів ( біль у п"ятках), хребта - спондилит ( а.с. 43-47).

З відповіді управління праці, сім"ї та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 16.06.2020 року судом встановлено, що житлова субсидія на оплату житлово - комунальних послуг ОСОБА_2 була призначена в грошовій безготівковій формі та зарахована на обліковий запис в АТ " Ощадбанк" в період з листопада 2019 року по квітень 2020 року в сумі 11689 грн. 49 коп. ( а.с. 96).

Як вбачається з довідки від 16.06.2020 року, виданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Житомирській області, ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності, в період з грудня 2019 року по травень 2020 року отримано всього 13100 грн. ( а.с.98).

Згідно епікризу ( виписного) судом встановлено, що 04.06.2020 року ОСОБА_2 проведено ревізію стегнових артерій в верхній третині стегна справа, ампутація правої н/кінцівки в с/3 стегна ( а.с.105).

Рішенням Бердичівського народного суду Житомирської області від 07.04.1988 року встановлено батьківство ОСОБА_2 , 1964 р.н. відносно дочки ОСОБА_14 , 1987 р.н., яка народилася у ОСОБА_15 та стягнуто з нього аліменти на утримання дочки ( а.с. 116-120).

Відповідно до копії повного свідоцтва про народження , ОСОБА_3 є матір"ю дитини - ОСОБА_17 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Варшава, Польща ( а.с.136-138).

01.02.2020 року Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Хмельницький) зареєстровано шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с.139).

Згідно відповіді Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 26.08.2020 року на адвокатський запит, судом встановлено, що розмір заборгованості по аліментах ОСОБА_20 перед ОСОБА_3 , на утримання дочки ОСОБА_12 , 2010 р.н. становить 46694 грн. 50 коп. ( а.с. 142-143).

Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Аналогічні положення містить норма ч. 3 ст. 75 СК України, згідно якої непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року № 494/1682/15-ц та від 10 жовтня 2018 року № 301/160/17, аналізуючи положення статті 202 СК України, висловлено правову позицію про те, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право на утримання повнолітньою дочкою, сином мають непрацездатні батьки, розмір доходу яких є меншим прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Однак, як встановлено судом, позивач отримує пенсію по інвалідності, щомісячний розмір якої в період з грудня 2019 по травень 2020 року становив 2183,33 грн., станом на день розгляду справи, щомісячний розмір пенсії позивача з його слів становить - 2323 грн., тобто розмір доходу позивача є більшим ніж прожитковий мінімуму особи, яка втратила працездатність у відповідному році. Крім того позивач щомісячно отримує житлову субсидію в грошовій безготівковій формі в сумі -1800 грн. ( станом на день розгляду страви зі слів позивача). Отже його щомісячний дохід становить приблизно 4123 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач, в розумінні ст. 202 СК України, не довів, що він потребує матеріальної допомоги з огляду на те, що розмір його доходу є більшим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_2 , звільненого від сплати судового збору, - відмовлено, то відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 05 квітня 2021 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко