Провадження № 2/752/1002/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.07.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача та просив стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на його користь 157 867,61 грн, з яких 97 650,00 грн - основного боргу, 31 697,46 - проценти за користування чужими грошовими коштами, 5963,00 грн - три відсотки річних, 22 557,15 грн - втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27.02.2017 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір № 1/2702.

Відповідно до умов Договору Позивач взяв на себе зобов`язання організувати (забезпечити) виготовлення за письмовими вказівками Замовниками меблеві вироби, а Замовник зобов`язався сплатити певну грошову та прийняти вироби на умовах Договору. В порядку передбаченому Договором Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Відповідач прийняв роботи за Договором, проте не виконав свої зобов`язання за Договором в частині оплати.

20.03.2019 Позивач направив Відповідачу листа з вимогою оплатити заборгованість за Договором. Лист було направлено на зареєстроване місце проживання Відповідача. Проте вказаний лист повернувся за закінченням встановленого строку зберігання.

15.04.2019 Позивач повторно направив Відповідачу листа, з вимогою оплатити заборгованість за Договором, який був вручений 17.04.2019. Відповідач на зв`язок з позивачем на виходив, письмових відповідей не надсилав.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якого призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

07.07.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, відповідно до якого останній зазначає, що відповідач, після виконання своїх зобов`язань виконавцем, здійснив з ним остаточний розрахунок в сумі 97 650,00 грн, після чого було підписано акт прийому-передачі виконаних робіт. Позовні вимоги позивача вважає безпідставними та просить відмовити в задоволені позовних вимог.

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач та його представник повторно не з`явились в судове засідання,про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. З клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.02.2017 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір № 1/2702.

Відповідно до умов Договору, позивач взяв на себе зобов`язання організувати (забезпечити) виготовлення за письмовими вказівками Замовниками меблеві вироби, а Замовник зобов`язався сплатити певну грошову та прийняти вироби на умовах Договору.

В порядку передбаченому Договором Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Вказане підтверджується підписанням сторонами 05.05.2017 Акту прийому- передачі виконаних робіт до Договору № 1/2702 від 27.02.2017. В Акті зазначено що Виконавець провів роботи з виготовлення та монтажу меблів, а Замовник прийняв ці роботи.

Так, згідно п. 3.1 Договору, сума Договору становить 287 000,00 грн., без ПДВ.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору, Замовник здійснює передоплату у розмірі 189 350 00 грн., не пізніше наступного банківського дня після підписання цього Договору.

Згідно п. 3.2.2 Договору, остаточний розрахунок у розмірі 97 650,00 гри. від суми Договору сплачується Замовником впродовж трьох банківських днів після підписання Акту прийому-передачі виконаних ним робіт за цим Договором. Проте оплати згідно п. 3.2.2 Договору Відповідач не здійснив.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань по договору не допускається.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, згідно із частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Якщо розмір процентів не передбачено, то нарахування відповідачу процентів за користування чужими грошовими коштами може бути здійснене на рівні облікової ставки Національного банку України за аналогією закону на підставі приписів статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між Фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором у розмірі 97 650,00 грн.

З урахуванням викладено, вимоги позивача про стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню в повному розмірі.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.137, ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі, що включають витрати по сплаті судового збори та витрат на правничу допомогу, що підтверджені належними доказами та пов`язані з розглядом даної справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 354ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором в розмірі 157867 гривень 61 копійок, з яких:97650 гривень - основна сума боргу, 31697 гривень 46 копійок - проценти за користування чужими грошовими коштами, 5963 гривні - три відсотки річних, 22557 гривень 15 копійок - втрати від інфляції.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), судовий збір в розмірі 1578 гривень 68 копійок, витрати на правничу допомогу в розмірі 7200 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя