Справа № 661/1293/19
Провадження № 2/661/19/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Нова Каховка

Новокаховського міського суду Херсонської області

Суддя - Ведяшкіна Ю.В.

Секретар судового засідання - Бірючова О.В.

у цивільній справі №661/1293/19 за позовом Новокаховської міської ради Херсонської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

14 березня 2019 року представник Новокаховської міської ради Херсонської області звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є гуртожитком для малих сімей та перебуває у комунальній власності громади м. Нова Каховка, у кімнаті № НОМЕР_1 , зазначеного будинку зареєстровані наймачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , проте останні у гуртожитку не проживають з 01 жовтня 2017 року, та у добровільному порядку з реєстрації з вищевказаного житлового приміщення не знімаються, чим порушують права територіальної громади та створюють перешкоди у користуванні зазначеним нерухомим майном.

23 січня 2020 року ухвалою суду скасовано ухвалене по справі заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 07 червня 2019 року та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

26 травня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якого позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що з 01 лютого 1991 року по теперішній час проживає та зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_1 , користується приміщеннями загального користування: кухнею, душовою, тощо; має ключі від цієї кімнати, в якій знаходяться її речі; сплатила борг за комунальні послуги. Тобто правового зв`язку із зазначеним житловим приміщенням вона не втратила, зацікавлена у його подальшому використанні, іншого житла в неї немає. У зазначеній кімнаті також зареєстрована її донька ОСОБА_2 , яка також не втратила правового зв`язку із зазначеним житловим приміщенням, та є зацікавленою у користуванні ним, проте оскільки в неї є своя сім`я: чоловік та неповнолітня дитина, а одночасне проживання двох сімей у одній кімнаті не можливе, тому за їх спільною домовленістю вона виїхала та проживає у орендованій квартирі, оскільки іншого власного житла не має. При цьому, просила суд не приймати до уваги наданні позивачем акти обстеження впродовж 2017-2019 років, оскільки вважає, що вони не є системними у дослідженні обставин її не проживання, оскільки вказують на відсутність їх у кімнаті у конкретні п`ять календарних днів та містять не підтвердженні дані щодо відсутності осіб впродовж минулого періоду; не містять встановлених комісією причин відсутності наймачів у житловому приміщенні. На підставі викладеного просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

26 травня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якого позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що з 01 лютого 1991 року вона разом із матір`ю ОСОБА_1 зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_1 , у якій також був зареєстрований її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у зв`язку зі вступом до Київського політехнічного університету ім. Сікорського, був знятий з реєстрації та зареєстрований у студентському гуртожитку. ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився другий син - ОСОБА_4 , який зареєстрований за місцем проживання батьків її чоловіка у с. Тополівка. У зазначеній кімнаті вона не проживає з поважних причин, оскільки після реєстрації шлюбу у зв`язку з неможливістю проживання двох сімей у одній кімнаті вимушена була зі своїм чоловіком переїхати на орендовану квартиру, бо іншого власного житла вона не має. На підставі викладеного, вважає, що підстав для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням на сьогоднішній день не має, даною кімнатою мають право користуватись також члени її родини, а саме її сини, тому просила суд зберегти право користування цим житлом як за нею так і за її сина, один з яких є неповнолітнім та відмовити у задоволенні позову.

03 червня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , в якій просить суд не приймати до уваги твердження відповідача викладені у відзиві, оскільки вони не спростовують наявні у матеріалах справи фактичні обставини, а саме факт її не проживання у зазначеній кімнаті, який підтверджуються наявними у справі матеріалами та зазначаючи про законність та обґрунтованість позовних вимог просила їх задовольнити у повному обсязі.

03 червня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , в якій просить суд не приймати до уваги твердження відповідача викладені у відзиві, оскільки вони не спростовують наявні у матеріалах справи фактичні обставини, а підтверджують їх, а саме факт її не проживання у спірній кімнаті, а зазначенні у відзиві підстави такого не проживання на її думку не є поважними, а сам факт того, що відповідач ОСОБА_2 має двох синів, один з яких є неповнолітнім не дає їй переважного права користування спірною кімнатою, оскільки її сини мають інше зареєстроване місце проживання, тому зазначаючи про законність та обґрунтованість позовних вимог просила їх задовольнити у повному обсязі.

16 вересня 2020 року на підставі ухвали суду, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити із зазначених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судовому засідання позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість, тому просили відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, заслухавши учасників цивільного процесу, свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Так судом встановлено, що Територіальній громаді міста Нова Каховка на праві комунальної власності належить житлове приміщення, а саме: гуртожиток для проживання сімей, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 12 травня 2011 року виконавчим комітетом Новокаховської міської ради Херсонської області.

Квартиронаймачем кімнати № НОМЕР_1 , розташованої у гуртожиток для проживання сімей, за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач ОСОБА_1 (Особовий рахунок № НОМЕР_2 ), у якій згідно довідки про склад сім`ї, виданої 11 лютого 2019 року відділом реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 194439527 від 23 грудня 2019 року та №195724345 від 09 січня 2020 року, відомості про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за відповідачами: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_3 , виданого 21 лютого 2019 року Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, має неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , згідно довідки №254 виданої 08 травня 2020 року відділом з питань діяльності Райського старостинського округу;

та відповідно до свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_4 , виданого 13 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції у Херсонській області, має повнолітнього сина ОСОБА_3 , який є студентом денної форми навчання Факультету екологічної безпеки, інженерії та технології Національного авіаційного університету з 01 вересня 2019 року та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , згідно довідки виданої 12 лютого 2020 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА. З інформації наданої Заст. декана Національного технічного університету України Київського політехнічного інституту від 09 червня 2020 року ОСОБА_3 наказом №2336-с від 07 серпня 2018 року був зарахований на денну форму навчання та наказом №2147-с від 25 липня 2019 року відрахований та виселений з гуртожитку.

Згідно квитанції №00161 від 09 січня 2020 року ОСОБА_1 сплатила за комунальні послуги, за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у розмірі 6000,00 грн., з яких 2525,00 грн. - квартплата, 3475,00 грн. - електропостачання, та заборгованості станом на 01 лютого 2020 року по квартплаті, електропостачанню та газопостачанню не має, що підтверджується довідкою, виданою 21 лютого 2020 року КП «Новокаховський гуртожиток».

З наданих відповідачкою ОСОБА_1 фотознімків вбачається, що кімната АДРЕСА_1 , є жилою та в ній наявні побутові речі.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засідання підтвердила той факт, що квартиронаймачем кімнати № НОМЕР_1 , розташованої у гуртожитку для проживання сімей, за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , проте зазначила, що остання за зазначеною адресою не проживає, тільки інколи приходить, один раз на три - шість місяців, інколи купається та пере свої речі та знов кудись уходить. ЇЇ донька ОСОБА_2 також у зазначеній кімнаті не проживає та ніколи не приходить.

Свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , у судовому засідання підтвердила той факт, що ОСОБА_1 проживає у кімнаті АДРЕСА_1 , проте зазначила, що інколи навесні та в літку вона відсутня за зазначеною адресою, оскільки їздить до сестри у село де працює на огороді. ОСОБА_2 за зазначеною адресою не проживає.

Свідок ОСОБА_9 , у судовому засіданні підтвердили факт проживання відповідачки ОСОБА_1 у кімнаті № НОМЕР_1 , розташованої у гуртожитку для проживання сімей, за адресою: АДРЕСА_1 , та зазначила, що акт про її не проживання вона не підписувала.

Свідок ОСОБА_11 , у судовому засіданні підтвердили факт проживання відповідачки ОСОБА_1 у кімнаті № НОМЕР_1 , розташованої у гуртожитку для проживання сімей, за адресою: АДРЕСА_1 , та зазначив що підписував акт про те, що ОСОБА_1 має заборгованість за комунальні послуги, не читаючи при цьому зміст акту.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За частиною першою статті 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом зазначених норм права власник, за наявності для того законних підстав, має право вимагати усунення порушень свого права на житлове приміщення будь яким шляхом, зокрема як шляхом виселення осіб, що проживають у цьому приміщення так і шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування цим приміщенням, якщо такі особи не проживають, а також шляхом зняття їх з реєстрації у цьому приміщенні.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для такого непроживання.

У вказаній категорії справ на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами, відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року по справі №263/7338/17.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, у тому числі, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_1 є квартиронаймачем кімнати № НОМЕР_1 , розташованої у гуртожитку для проживання сімей, за адресою: АДРЕСА_1 , у якій вона зареєстрована разом зі своєю донькою ОСОБА_2 , проте остання у зазначеній кімнаті не проживає з 2001 року, оскільки вибула на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, що нею не оспорюється, тому суд, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавляє її права користування зазначеною кімнатою, при цьому її твердження проте, що в неї є неповнолітня дитина та повнолітня дитина, яка продовжує навчання, як підставу не позбавляти її права користування спірним житловим приміщенням, суд до уваги не приймає, оскільки обидва її сини мають інше зареєстроване місце проживання, тому позбавлення її права користування спірним житловим приміщенням не порушує їх прав, за таких підстав позов в цій частині підлягає задоволенню.

Позов в частинні визнання відповідачки ОСОБА_1 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягає, оскільки як встановлено судом з наданих у судовому засіданні пояснень відповідачки ОСОБА_1 та свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , вона проживала у цьому жилому приміщенні, проте іноді ним не користувалась з поважних причин та безперервно не більше шести місяців. При цьому додані до позову акти обстеження складені 01 жовтня 2017 року, 22 жовтня 2017 року, 01 квітня 2018 року, 01 вересня 2018 року, 28 січня 2019 року комісією КП «НК Гуртожиток», у тій частині, що квартиронаймач кімнати № НОМЕР_1 , будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 у вказаній кімнаті не проживають з 2014 року суд до уваги не приймає, оскільки зазначені у них відомості, свідки допитані у судовому засіданні не підтвердили. А отже, підстави, передбаченні ст. 71 ЖК УРСР для задоволення позовних вимог в цій частині у суду відсутні.

Враховуючи наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Новокаховської міської ради Херсонської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , права користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь Новокаховської міської ради Херсонської області, витрати по сплаті судового збору у розмірі 960 грн. 50 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29 березня 2021 року.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна