Справа № 522/7248/20
Провадження №2/522/4772/21
23 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Кісліної В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «ПРАВО», ТДВ «Чорноморгідробуд», Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання майна іпотекою та звернення стягнення на предмет іпотеки,
Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» 12 травня 2020 року звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 РНКОПП НОМЕР_1 , треті особи: Комунальне підприємство «ПРАВО», ТДВ «Чорноморгідробуд», Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання майна іпотекою та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому позивач просить суд:
- визнати іпотекою банку майно - квартиру житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 215,97 кв.м. ;
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 02 серпня 2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Надалі по тексту «Іпотекодавець») було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстрований в реєстрі за номером 5893 (Надалі по тексту «Договір іпотеки»).
Відповідно до умов Договору іпотеки, предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки.
Відповідно до п. 1.5. Договору іпотеки після закінчення будівництва збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки, відповідно до умов Договору іпотеки.
Відповідно до умов п. 3.2. Договору іпотеки, Іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки лише за згодою Іпотекодержателя.
Відповідно до умов п. 4.3. Договору іпотеки за рахунок майнових прав Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги по Кредитному договору в повному обсязі.
Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т. ч. за рішенням суду (п. 8.2. Договору іпотеки).
Предметом Договору № 48 про інвестування в будівництво 11-ти поверхового 2-х секційного житлового будинку № НОМЕР_2 з вбудовано-прибудованими приміщеннями обслуговування населенні в групі житлових будинків по АДРЕСА_2 від 05.01.2006 року є будівництво житлового приміщення в осях 6-10 та В-К, загальною площею 215,97 кв. м., по АДРЕСА_2 , яке має бути збудоване Забудовником, та перейде у власність Іпотекодавця після вводу в експлуатацію.
Станом на 03.02.2020 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 815 436 доларів США 32 центи (без урахування пені), що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 307 294 доларів США 22 центи та заборгованості за відсотками у розмірі 508 142 доларів США 10 центів.
Таким чином, з укладенням Кредитного договору, Договору іпотеки, а також наявності невиконаного рішення суду АТ «Райффайзен Банк Аваль» вправі у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем рішення суду не виконано; заборгованість за кредитним договором не погашена. Відповідачем, у свою чергу, не надано інформацію про реєстрацію права власності на квартиру, після введення об`єкту будівництва до експлуатації, майнові права за якою є предметом іпотеки, відповідачем банку не надано.
За наслідком розгляду справи,позивач просив суд визнати квартиру в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 215,97 кв.м. предметом іпотеки та звернути стягнення на неї в рахунок погашення заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Шецева О.П.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 12 травня 2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
Представник позивача в судовому засіданні надав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання призначене не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення, про причини неявки суд не повідомили, пояснення щодо позову не надали.
Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:
1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;
2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;
3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;
4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;
5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;
6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;
7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Судом також враховується, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за наявною явкою сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Приморським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 02 серпня 2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Надалі по тексту «Іпотекодавець») було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстрований в реєстрі за номером 5893.
Відповідно до умов Договору іпотеки, предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки.
Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки, є майнові права за Договору № 48 про інвестування в будівництво 11-ти поверхового 2-х секційного житлового будинку № НОМЕР_2 з вбудовано-прибудованими приміщеннями обслуговування населенні в групі житлових будинків по АДРЕСА_2 від 05.01.2006 року є будівництво житлового приміщення в осях 6-10 та В-К, загальною площею 215,97 кв. м., по АДРЕСА_2 , яке має бути збудоване Забудовником, та перейде у власність Іпотекодавця після вводу в експлуатацію (Надалі по тексту «Предмет іпотеки»).
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Представником позивача надано до суду витяг згрупованих відправлень, з якого вбачається, що вказану вимогу було скеровано на адресу відповідача, однак відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем зазначеної вимоги.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
Одним з видів порушення зобов`язання є невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Відповідно до 8.2 іпотечного договору, передбачено у разі невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
На підставі викладеного, з урахуванням непогашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 02 серпня 2007 року.
Відповідно до п.1.5 іпотечного договору від 02 серпня 2007 року, після закінчення будівництва збудовананерухомість продовжує бути предметом іпотеки, відповідно до умов цього договору.
Відповідно до статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.
Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.
Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інші речове право на відповідне майно в майбутньому.
Майнове право на нерухоме майно - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.
Позивач в цій справі просить суд визнати іпотекою банку майно - квартиру в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 215,97 кв.м. , майнові права на яку за договором №48 про інвестування в будівництво від 05.01.2006 року були передані Банку в іпотеку на підставі іпотечного договору від 02 серпня 2007 року, на яку в подальшому звернути стягнення.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд зазначає, що позивачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, не надано до суду жодного доказу на підтвердження наявності квартири в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 215,97 кв.м. , майнові права на яку за договором № 48 про інвестування в будівництво від 05.01.2006 року, майнові права на яку були передані позивачеві на підставі вказаного іпотечного договору, як і не надано доказів реєстрації права власності на таку квартиру за відповідачем.
Як вбачається, відповідно до п.6.4 іпотечного договору від 02 серпня 2007 року, іпотекодавець ОСОБА_1 зобов`язаний протягом десяти днів з дати здачі квартири в експлуатацію та оформленням правовстановлюючих документів укласти додаткову угоду до цього договору і посвідчити її в нотаріальному порядку з подальшим перереєстрацією заборон відчуження нерухомого майна, у разі зміни технічних характеристик або адреси.
Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження укладення додаткової угоди у відповідності до п.6.4 іпотечного договору від 02 серпня 2007 року.
Одночасно, судом береться до уваги лист Директора ТДВ « Чорноморгідробуд» де зазначив, що надані АТ «Райффайзен Банк Аваль» до позовних вимог копії інвестиційних договорів, які перебувають на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси та Київському районному суді м. Одеси, - вважаються підробними та акти прийому передачі на неіснуючі квартири не укладались.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі вищевикладеного, суд вважає недоведеними вимоги позивача про визнання предметом іпотеки нерухоме майно - квартиру в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 215,97 кв.м. , майнові права на яку за договором №48 про інвестування в будівництво від 05.01.2006 року були передані Банку в іпотеку на підставі іпотечного договору від 02 серпня 2007 року, у зв`язку з чим в цій частині вимог позивача слід відмовити.
З урахуванням того, що вимога позивача про звернення стягнення на нерухоме майно є похідною та її задоволення залежить від наслідків розгляду вимоги про визнання об`єкту нерухомості предметом іпотеки, стосовно якої суд дійшов висновку про відмову у задоволенні, у зв`язку з чим суд вважає, що у задоволенні вимоги про звернення стягнення на нерухоме майно, позивачеві слід відмовити.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи в сукупності та надаючи оцінку кожному доказу окремо, суд вважає, що у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання майна іпотекою та звернення стягнення на предмет іпотеки, слід відмовити.
З урахуванням відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.
При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 267, 273, 280-282, 352, 354ЦПК України, п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, п.п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «ПРАВО», ТДВ «Чорноморгідробуд», Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання майна іпотекою та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

23.03.2021