Справа № 343/1790/20
Провадження № 22-ц/4808/293/21
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа ОСОБА_2 на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на ухвалу Долинського районного суду, постановлену головуючим суддею Монташевич С.М. 10 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУБ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. від 14.02.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що діями суб`єкта оскарження під час виконання судового рішення порушено його права та свободи, а постанова не має ознак законності, є немотивованою, необґрунтованою та незаконною, тому підлягає визнанню неправомірною та скасуванню. Скаржник зазначив, що вказана постанова містить необґрунтовані дані про його заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої становить 64939,5 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, без посилання на будь-які докази. Крім того, постанова не містить обов`язкові реквізити: найменування установи - автора документа, назву виду документа (крім листів), дату, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту, текст, підпис. Враховуючи зазначене, просив визнати протиправною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 14.02.2018; визнати протиправними дії головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І., що проявилися у винесенні оскаржуваної постанови; визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І., що проявилися у недоведенні до його відома оскарженої постанови шляхом її надсилання на його адресу реєстрації місця проживання; зобов`язати суб`єкт оскарження усунути порушення.

Ухвалою Долинського районного суду від 10 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дацьо Г.І. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у виконавчому провадженні №54297042. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дацьо Г.І. про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 у виконавчому провадженні №54297042. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, головний державний виконавець Долинського РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ м. Івано-Франківськ подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповноту дослідження судом обставин справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення. Апелянт зазначила, що підставою для винесення оскарженої ОСОБА_1 постанови була наявна у останнього заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за шість місяців. Апелянт вказала, що виконавчий документ із заявою стягувача та заборгованістю в сумі 60879,40 грн надійшов у відділ 13.07.2017 та на 14.02.2018 перебував на виконанні вже протягом шести місяців, а тому державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Апелянт зазначає, що боржник ухиляється від сплати аліментів починаючи з 21.09.2005 по 29.01.2020 та за увесь період на утримання двох синів ОСОБА_1 сплачено 5750 грн. На сьогоднішній день виконавче провадження закінчено у зв`язку із закінченням передбаченого строку для даного виду стягнення, а заборгованість скаржника становить 177895,77 грн.

Просить оскаржену ухвалу скасувати, у задоволенні скарги відмовити.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно у встановленому законом порядку.

Представником ОСОБА_1 подано клопотання про розгляд справи за відсутності скаржника та його представника (а.с. 160).

У судове засідання апелянт не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належно.

Статтею 450 ЦПК України встановлений доволі стислий строк розгляду судом скарги. При цьому, відповідно до ч. 2 зазначеної процесуальної норми, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, отже є правові підстави для розгляду справи за їх відсутності.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржена постанова не відповідає вимогам закону, оскільки при її винесенні головний державний виконавець застосував закон, яким встановлена відповідальність до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом, а саме враховано заборгованість боржника, яка виникла до внесення змін у Закон України «Про виконавче провадження». З цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може повністю погодитися, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржена ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник, зокрема, не погоджувався з винесеною державним виконавцем постановою про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Долинському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №54297042 з виконання виконавчого листа №2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на дитину згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54297042 від 13.07.2017 (а.с. 51, 80).

05 лютого 2018 року державним виконавцем Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. винесено постанову про арешт майна боржника, яку направлено сторонам (а.с.55, 56, 57, 58, 59).

ОСОБА_1 неодноразово викликався до виконавчої служби для сплати боргу на підтвердження чого в матеріалах виконавчого провадження наявні виклики державного виконавця від 05.02.2018 за №1594 та від 15.02.2018 за №2247 (а.с.54, 60).

14 лютого 2018 року у виконавчому провадженні №54297042 державним виконавцем Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. винесено ряд постанов, а саме: постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних (а.с.62), постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання (а.с.64), постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобами (а.с.66), постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.68), постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстріл патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.70), які направлені боржнику та стягувачу (а.с.61, 63, 65, 67, 69).

20 лютого 2018 року ОСОБА_1 з`явився у ДВС та надав письмові пояснення щодо причин виникнення заборгованості (а.с.73).

Цього ж дня, 20.02.2018, на нього було складено протокол №17 про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 підтвердив про те, що він повідомлений про заборгованість та зобов`язується її погасити (а.с.75).

30 жовтня 2020 року державним виконавцем Долинському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дацьо Г.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, яка супровідним листом направлена сторонам виконавчого провадження. Також в постанові вказано про те, що заборгованість становить 177895,77 грн та постанову про стягнення виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження (а.с.82, 34, 81, 33).

Встановивши, що боржник має заборгованість зі сплати аліментів, суд першої інстанції повинен перевірити чи обґрунтовано державний виконавець у визначений законом спосіб та в межах наданих йому повноважень обмежив боржника, прийнявши постанову про встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, та правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження».

06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Згідно з пунктом 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинної на час винесення державним виконавцем постанови від 14 лютого 2018 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Скасовуючи оскаржену постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції посилався на те, що оскільки закон зворотної дії в часі не має, то строк несплати аліментів за шість місяців для винесення постанови державного виконавця повинен обчислюватися з дня набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» у відповідній редакції, з 06 лютого 2018 року.

Однак, цей висновок місцевого суду колегія суддів вважає помилковим, зважаючи на таке.

Підставами для винесення постанови, передбаченої пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Так, згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження cтрок обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 639/1140/18, провадження № 61-6208 св 19, дійшов висновку, що оскільки закон зворотної дії в часі не має, то посилання на те, що строк несплати аліментів за шість місяців для винесення постанови державного виконавця повинен був обчислюватися з дня набрання чинності Закону у відповідній редакції, тобто з 06 лютого 2018 року, не заслуговують на увагу, так як підставами для винесення постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 Закону є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі за № 635/11120/130ц.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що визначення розміру заборгованості, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є саме порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності боржника. Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження строк для застосування обмежень, передбачених частиною дев`ятою статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом № 2234-VIII.

Апеляційним судом з`ясовано, що 13.07.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Долинським районним судом 13.10.2005 (а.с. 50).

Відомостей про передачу вказаного виконавчого листа до виконання державному виконавцю раніше матеріали справи не містять.

При цьому, із змісту постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 вбачається, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем здійснено тільки 14.02.2018 (а.с. 68).

Документального підтвердження того, що ОСОБА_1 з цим розрахунком був ознайомлений до винесення державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 14.02.2018 немає.

Колегія суддів звертає увагу, що про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець зобов`язаний повідомити боржника згідно п.1ч.4 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження та ч. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 із змінами та доповненнями.

А боржник у випадку незгоди з таким розрахунком вправі оскаржити його у судовому порядку (ч. 8 ст. 71 ЗУ Про виконавче провадження).

Крім того, зазначена в постанові державного виконавця сума заборгованості в розмірі 64939,5 грн не є обгрунтованою, і за минулий час після видачі виконавчого листа від 13.10.2005 та заборгованість не підтверджена документально.

З поданої ОСОБА_3 заяви від 04.04.2018 вбачається, що після пред`явлення виконавчого листа до виконання 13.07.2017 ОСОБА_1 за липень, жовтень та грудень 2017 року частково сплачував аліменти (а.с.76).

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає недоведеним посилання державного виконавця про наявність у ОСОБА_1 вказаної суми заборгованості по сплаті аліментів.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що у державного виконавця станом на 14.02.2018 року не було правової підстави для винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Отже, скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця підлягає до часткового задоволення з підстав, викладених вище, а не із зазначених в ухвалі місцевого суду.

Оскільки на вищезаначене суд першої інстанції уваги не звернув, то оскаржену ухвалу необхідно змінити, а скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково з вказаних вище підстав.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити частково.

Ухвалу Долинського районного суду від 10 грудня 2020 року змінити з підстав, викладених у мотивувальній частині.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.