Справа№ 141/64/21
Провадження№2/141/276/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Климчука С.В.

при секретарі судового засідання Маліцькому В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Оратівського районного суду Вінницької області 29.01.2021 року надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 57247,67 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтував тим, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.11.2014 року, згідно якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 33000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 при укладанні договору дав свою згоду щодо зміни кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 13.12.2020 року виникла заборгованість за кредитом, яка з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості становить 62233,09 грн., з яких: 57247,67 грн. заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита, 57247,67 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 4985,42 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Позивачем на власний розсуд зменшено частину заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 57 247,57 грн., яка складається з наступного: 57 247,67 грн заборгованість за кредитом та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було подано клопотання від 24.12.2020 року про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 11.02.2021 року відкрито провадження у справі та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено на 22.03.2021 року без виклику осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

У судове засідання позивач АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, в матеріалах справи наявне письмове клопотання від 24.12.2020 року про розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідачем отримано ухвалу суду 18.02.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

Згідно ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

1 березня 2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позовні вимоги є необгрунтованими, а обставини, викладені позивачем, вважає такими, що не базуються на фактах, які підтверджені допустимими доказами. Зокрема, у анкеті-заяві від 13.11.2014 року ним не зазначено бажаний кредитний ліміт, у ній не містяться будь-які дані про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання ним певних банківських послуг, крім його особистих даних та підпису, а тому посилання Банку на факт укладання кредитного договору та надання йому у користування грошових коштів в конкретному розмірі є безпідставними та такими, що не підтверджено належними доказами. Також він не був ознайомлений та не підписував Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, а тому ним не підписувався будь-який договір з банком, який би містив істотні умови щодо його предмету, зокрема щодо розміру кредиту, процентної ставки за користування кредитними коштами, розмір штрафних санкцій та комісії, а також підстав для їх застосування, відтак анкета-заява не може вважатись правочином в розумінні положень ЦК України. Щодо наданої позивачем розрахунку заборгованості, за ними не можливо ідентифікувати особу, форма розрахунків не відмовідає вимогам складання фінансових документів у банківській сфері, зокрема, на усіх аркушах відсутні підписи посадової особи, яка їх склала із зазначенням відповідної посади, а також відсутня печатка установи Банку, а тому вказаний розрахунок не може бути визнаний допустимим доказом. Також позивач у позові зазначає про встановлення йому кредитного ліміту у розмірі 33000,00 грн, однак в подальшому позивач вказує що заборгованість за тілом кредита складає 57247,67 грн, а тому неможливо встановити, який розмір коштів позивач надав йому у користування та позивач не обґрунтував жодним чином за рахунок чого відбулось збільшення кредитного ліміту. Щодо стягнення з нього 4985,42 грн заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України зазначає, що з наданого позивачем розрахунку незрозуміло з якої процентної ставки позивач нарахував зазначену суму. Також, як вбачається з наданих розрахунків, позивачем нараховувалась та списувалась пеня, зокрема, з розрахунку станом на 31.05.2015 року вбачається погашення заборгованості по пені 550,00 грн, нараховано пені на прострочене зобов`язання 6550,70 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу 100,00 грн. З розрахунку станом на 13.12.2020 року вбачається погашення заборгованості по пені у розмірі 6650,70 грн. Відповідач зазначає, що позивачем неправомірно нараховувалась та списувалась з нього пеня, оскільки з 30.06.2016 року та по теперішній час він перебуває на військовій службі Збройних Сил України, про що достеменно було відомо банку, оскільки останньому він надавав відповідні документи, у тому числі на їх вимогу. Проте, в порушення п.15 ст. 14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та незважаючи на надані ним документи, банк неправомірно нарахував та списав грошові кошти в рахунок погашення пені у загальному розмірі 7200,70 грн, а відтак зазначені кошти мають бути повернені на його рахунок як безпідставно набуті банком. На підставі наведеного, відповідач просить відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

13.11.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої останньому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідач отримав кредитку картку, у подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 33000,00 грн.

Згідно інформації, викладеної у анкеті-заяві № б/н від 13.11.2014 року, ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських подо його укладення та згоден з його умовами. Він погоджується отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.pb.ua. Також у анкеті-заяві № б/н від 13.11.2014 року зазначено, що інформація, викладена в Пам`ятці клієнта, відповідає дійсним умовам кредиту по карті «Універсальна» на момент підписання.

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав до кредитного договору витяг з тарифів обсдлуговування кредитних карт «Універсальна», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/.

Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, про що свідчить анкета-заява від 13.11.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.11.2014 року та виписка за договором № б/н станом на 15.12.2020 року, з яких вбачається, що позичальник користувався грошима та частково погашав забогованість. При цьому, відповідачем у відзиві не спростовано факт особистого підписання Анкети-заяви від 13.11.2014 року.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір № б/н), 01.12.2014 року ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., який в подальшому було збільшено до 33000.00 грн, а 06.07.2018 року зменшено до 0,00 грн.

Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», між ним та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останньому було надано кредитну картку номер НОМЕР_1 , відкрита 21.07.2014 року, термін дії 07/18. 20.02.2016 року відкрито картку № НОМЕР_2 , термін дії 02/20. 28.04.2016 року відкрито картку № НОМЕР_2 , термін дії 02/20. 23.01.2017 року відкрито картку № НОМЕР_3 , термін дії 08/20.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 13.12.2020 року становить 62233,09 грн., з яких: 57247,67 грн. заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита, 57247,67 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 4985,42 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Позивачем на власний розсуд зменшено частину заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 57 247,57 грн., яка складається з наступного: 57 247,67 грн заборгованість за кредитом та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.

Відповідачу було оформлено кредит на підставі заяви, підписаної 13.11.2014 року, та відкрито кредитний рахунок з встановленням початкового кредитного ліміту на кредитну картку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 13.11.2014 року, слідує, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, а також вид картки, яку бажає оформити відповідач - карта "Універсальна".

У анкеті-заяві відсутня інформація щодо дії та строку кредитної картки, не зазначена процентна ставка.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, комісії, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за кредитом.

Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.11.2014 року посилається на витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів) чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем.

Анкета-заява не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомився зі змістом Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а й отримав ці Умови та правила, з якими він погодився. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України.

А тому, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 13.11.2014 року у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, відповідач у відзиві не навів доказів спростування нарахованої заборгованості та доказів відсутності за ним заборгованості за тілом кредита, в тому числі за простроченим тілом кредита. Також позивачем не надано доказів на підтвердження надіслання та отримання позивачем документів, що підтверджують перебування ОСОБА_1 на військовій службі Збройних Сил України.

Відносно заперечень відповідача стосовно недопустимості та визнання такими, що не грунтуються на дійсних обставинах справи розрахунків заборгованості за договором № б/н від 13.01.2014 року, суд зазначає, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивачем в якості доказу на підтвердження викладених у позовній заяві обставин додано виписку за договором № б/н станом на 15.12.2020 року , в якій зазначено прізвище, ім`я та по батькові клієнта ПриватБанк ОСОБА_1 , його РНОКПП НОМЕР_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , валюта рахунку грн. Згідно наданої виписки, за ОСОБА_1 станом на 23.10.2020 року рахується заборгованість розміром 62 233,09 грн. При цьому, з виписки по картковому рахунку чітко прослідковується встановлення відповідачу кредитного ліміту, неодноразове зняття ним кредитних коштів через банкомат, користування коштами, а отже він отримав кредитну картку, оскільки за її відсутності проведення таких операцій є неможливим.

Відносно заперечень відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитом в розмірі 57 247,67 грн при встановленні максимального кредитного ліміту 33 000,00 грн, позивачем зазначено, що виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або не погашено у повному обсязі.

Із матеріалів справи достеменно убачається неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, що призвело до порушення прав кредитора, позивача АТ КБ «Приватбанк», тому порушене право підлягає відновленню у судовому порядку шляхом стягнення з боржника заборгованої фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір якої підтверджений доказами, наявними у матеріалах справи, а саме випискою по особовому рахунку відповідача та розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Таким чином з ОСОБА_1 стягненню підлягає 57247,67 грн. (57247,67 грн заборгованість за тілом кредита, в тому числі 57247,67 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049 1054, 1055 ЦК України, ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.11.2014 року станом на 13.12.2020 року в розмірі 57247,67 грн. (57247,67 грн заборгованість за тілом кредита, в тому числі 57247,67 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 2270,00 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі згідно ч.5 ст.272 ЦПК України.

Повний текст рішення суду оформлено та виготовлено 26.03.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Оратівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: АТ КБ «ПриватБанк» (, юридична адреса: вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001; адреса для листування 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя С.В. Климчук