Справа № 359/8412/20
Провадження № 2/359/1077/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
«18» лютого 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.
при секретарі - Степаненко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
23.10.2020 позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, предмет позову якої було змінено, та відповідно просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 (а.с.2-3, 30-31).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить вказана квартира. В січні 2019 року її сестра ОСОБА_2 попросила зареєструвати її в квартирі для того, що вона змогла працевлаштуватись, однак в квартирі ніколи не проживала і на даний час її місцезнаходження позивачу не відомо, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Позивач вказує, що вирішила продати квартиру та переїхати на інше місце проживання, але реєстрація відповідачки в квартирі перешкоджає в цьому.
Ухвалою від 09.11.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду (а.с.23).
19.01.2020 позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову(а.с.30-31).
Ухвалою від 18.02.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, прийнято заяву про зміну предмету позову.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву (а.с.34), у якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позовну заяву, а також заяви про розгляд справи без її участі до суду не направила.
Відповідно до вимог ст.ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує.
Суд, дослідивши подану заяву позивача, письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , в тому числі Ѕ частина на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 02.10.2003 року, виданим Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради, а також Ѕ частина на підставі Договору купівлі-продажу Ѕ частки квартири від 13.05.2017 року, реєстровий №1524, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 07.06.2018 ;126737999 (а.с.15,16,17, 18-19).
Факт зміни прізвища позивачем підтверджується Свідоцтвом про зміну імені Серія НОМЕР_2 , виданим 13 вересня 2019 року (а.с.6).
Згідно з відомостями про зареєстроване місце проживання Реєстраційної служби Бориспільської міської ради Київської області ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 14.02.2019 року(а.с.22).
Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 02 травня 2020 року та акту обстеження житлово-побутових умов від 22.10.2020 (а.с.9,10) ОСОБА_2 за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 з листопада 2019 не проживає.
Як стверджує позивач та відповідачем жодним належним і допустимим доказом не спростовується, відповідач відсутня за зареєстрованим місцем проживання більше року та будь-якої участі в утриманні житла не приймає.
За змістом ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч. 2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також ч.1 ст. 405 ЦК України, якою визначено, що члени сім`ї власника майна, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником.
При цьому, за змістом ч.2 цієї статті член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Водночас, відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Як встановлено в судовому засіданні у вказаному в позовній заяві житловому приміщенні відповідач не проживає щонайменше з листопада 2019 року.
Будь-які дані про те, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування жилим приміщенням у зв`язку з відсутністю відповідачам за зареєстрованим місцем проживання, суду надано не було.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна (позивач) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Так, за змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Суд також враховує, що відповідно до ст.10 Закону Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі за місцем реєстрації без поважних причин більше одного року, вона втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України вимоги щодо відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору позивач не заявляє.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,128,141,223,258,259,263-265,266,280-284 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.В.Муранова-Лесів