Єдиний унікальний номер 741/1489/17
Провадження № 2/741/11/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 26 березня 2021 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретарів судового засідання Качан О.В., Герасимчук Н.Ю.,

сторін та їх представників адвокатів Прокопця С.М., Салій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору був він ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв він ( ОСОБА_1 ) та його батько (чоловік ОСОБА_3 ), як спадкоємці першої черги за законом. Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли він ( ОСОБА_1 ) та його рідна сестра ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги за законом.

ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на:

- 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування, як членом колишнього колгоспного двору.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй, як члену колгоспного двору, 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, є її чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона ( ОСОБА_2 ) та її рідний брат ОСОБА_1 на спадкове майно не претендували, спадщину не приймали, не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та заяв про прийняття спадщини не подавали. Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла вона ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 . У 2016 році вона ( ОСОБА_2 ) вирішила належним чином оформити спадщину після смерті ОСОБА_4 , отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкові земельні ділянки, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок їй ( ОСОБА_2 ) було відмовлено нотаріусом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Вона ( ОСОБА_2 ) вимоги за первісним позовом визнає частково, вважає, що ОСОБА_1 не набув права на частку у колгоспному дворі, оскільки ніколи не брав участі своєю працею чи коштами у створенні майна цього двору та веденні господарства у ньому. Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 у колгоспному дворі з 1990 року надавала йому лише право на користування цим майном, а не права власності на нього. Станом на 15 серпня 2014 року ОСОБА_1 фактично не проживав разом із ОСОБА_3 , а тому не прийняв спадщину після її смерті. У 2003 році після укладення шлюбу ОСОБА_1 переїхав на постійне місце проживання до своєї дружини, а саме в АДРЕСА_1 , де проживає до цього часу.

ОСОБА_2 просила суд:

- встановити факт непроживання ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Прокопець С.М. позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Вимоги за зустрічним позовом не визнали повністю, просили відмовити у їх задоволенні, ОСОБА_1 пояснив, що починаючи з 1977 року його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 1986 року по 1988 рік він перебував на строковій військовій службі. 3 листопада 2003 року він одружився та переїхав на проживання в будинок дружини, який розташований в АДРЕСА_1 . У 2005 році у нього народився син, станом на 2005 рік він з сім`єю проживав в АДРЕСА_1 . Взимку 2006 чи 2007 року у сім`ї почалися сварки, а тому дружина повернулася проживати у свій будинок. З цього часу він ( ОСОБА_1 ) став фактично проживати на два домогосподарства, а саме АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Він ( ОСОБА_1 ) на роботу їздив то з одного домогосподарства, то з іншого. На день смерті як матері, так і батька, він ( ОСОБА_1 ) проживав разом із ними в АДРЕСА_1 , постійно здійснював за ними догляд до дня їх смерті.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат Салій О.О. позовні вимоги за первісним позовом визнали частково, не заперечували проти визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 . Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі з підстав, які зазначені у зустрічній позовній заяві, та просили їх задовольнити.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог, просив розгляд справи проводити без їх участі, сплачену позивачами суму судового збору покласти за рахунок позивачів, оскільки міська рада не вчиняла жодних дій, які б порушували права позивачів.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника Носівської міської ради Чернігівської області за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дали показання, суть яких зводиться до того, що у 2014 році ОСОБА_1 проживав разом із своїми батьками в АДРЕСА_1 , постійно здійснював за ними догляд. ОСОБА_2 до батьків приїздила лише на свята. Дружина ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 періодично навідувався до дружини, але більше часу проводив у батьківському господарстві. ОСОБА_4 говорив, що він построїв ОСОБА_2 житло, а тому спадковий житловий будинок залишиться ОСОБА_1 .

У судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дали показання, суть яких зводиться до того, що догляд за ОСОБА_3 здійснювала її дочка ОСОБА_2 У 2003 році ОСОБА_1 одружився та став проживати у будинку дружини в АДРЕСА_1 , де проживає і до цього часу. На день смерті ОСОБА_3 фактично ОСОБА_1 не проживав разом із нею, у спірному будинку власного ліжка не мав.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9; 11).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Статтею 120 ЦК УРСР встановлено, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Підпунктом «а» п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

У судовому засіданні встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідки Володьководівицької сільської ради № 1871 від 2 листопада 2016 року (а.с. 9).

За таких обставин ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 належало по 1/3 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , як членам колишнього колгоспного двору.

Доводи ОСОБА_2 та її представника про те, що ОСОБА_1 не набув права на частку у колгоспному дворі, оскільки ніколи не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору суд визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами по справі (а.с. 68-71), якими підтверджується те, що місце проживання ОСОБА_1 починаючи з 1977 року і по теперішній час зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 1985 року по 1990 рік ОСОБА_1 навчався в Ніжинському ордені «Знак Пошани» технікуму механізації с. г. ім. Ленінського комсомолу та з 1986 року по 1988 рік перебував на строковій військовій службі.

Таким чином, ОСОБА_1 не може вважатися таким, що втратив право на частку в колгоспному дворі АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Центру надання адміністративних послуг Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області з метою реєстрації за собою права власності на належну йому, як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , але отримав відмову у зв`язку із тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 40/13-18 від 2 листопада 2017 року (а.с. 25).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 за життя заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 26-28).

Таким чином, спадкування після смерті ОСОБА_3 здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_3 першої черги за законом є чоловік ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7; 8) та поясненнями учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, у редакції, яка була чинною станом на 15 серпня 2014 року, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України, у редакції, яка була чинною станом на 15 серпня 2014 року, встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України та пунктів 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок), у редакціях, які були чинними станом на 15 серпня 2014 року, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Тобто, навіть у випадку невжиття спадкоємцем будь-яких дій для прийняття спадщини чи незнання про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв спадщину. Тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначено.

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2 та 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, яка була чинною станом на 15 серпня 2014 року, встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З копії довідки Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1869 від 2 листопада 2016 року (а.с. 10) вбачається, що на день смерті ОСОБА_3 проживала в АДРЕСА_1 . Разом із нею на день смерті були зареєстровані та проживали чоловік ОСОБА_4 і син ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 та її представник не оспорювали те, що ОСОБА_1 зареєстрований в житловому будинку, в якому на день смерті була зареєстрована і спадкодавець ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_2 та її представником не надано суду:

- доказів реєстрації ОСОБА_1 в іншому місці, як і не надано доказів втрати ОСОБА_1 права користування спірним житловим будинком, шляхом зняття його з реєстраційного обліку на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ;

- достовірних та достатніх доказів про те, що ОСОБА_1 станом на 15 серпня 2014 року не проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи ОСОБА_2 та її представника в цій частині суд визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами по справі.

Наданий ОСОБА_2 та її представником акт обстеження від 1 серпня 2017 року, а також показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не спростовують факт реєстрації ОСОБА_1 в спірному житловому будинку та не підтверджують його реєстрацію в іншому місці, ніж спірний житловий будинок.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для встановлення факту непроживання ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , успадкували після її смерті по 1/6 частині житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 за життя заповіту не складав, спадщину після його смерті прийняли син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги за законом, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 35-42).

У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , в зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 208/02-31 від 3 березня 2017 року (а.с. 16).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а.с. 12-14).

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов - частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У судовому засіданні встановлено, що при зверненні до суду з первісним позовом ОСОБА_1 поніс судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 872,09 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1).

З матеріалів справи (а.с. 46-а) вбачається, що при зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 901,39 грн., при тому, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» (у редакції, що діяла станом на 27 листопада 2017 року) повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1 280 грн. (640 грн. за вимогу немайнового характеру + 640 грн. за вимогу майнового характеру).

Суд вважає, що відсутні підстави для покладення на Носівську міську раду Чернігівської області судових витрат по справі, оскільки вона не вчинила жодних дій, які б порушували права позивача, як за первісним, так і за зустрічним позовами.

Ураховуючи вищевикладене, а також те, що первісний позов задоволено у повному обсязі, а зустрічний позов задоволено частково, відповідно ст. 141 ЦПК України:

- з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору у розмірі 378,61 грн.;

- з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 872,09 грн.;

- з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (за вимогу майнового характеру).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 76-81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» суд, -

ухвалив:

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на:

- 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 872 (вісімсот сімдесят дві) грн. 09 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в дохід держави недоплачений при зверненні до суду із зустрічним позовом судовий збір в розмірі 378 (триста сімдесят вісім) грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв