Ухвала

25 березня 2021 року

м. Київ

справа № 320/1426/19

провадження № 61-12621св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року у складі судді Іваненко О. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2020 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання правовідносин припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі.

Позов обґрунтований тим, що 30 вересня 2008 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі -

TOB «Укрпромбанк») укладений кредитний договір № 201-0111004/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав йому кредитні кошти у розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 15,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк із

30 вересня 2008 року до 29 вересня 2023 року.

30 червня 2010 року між TOB «Укрпромбанк» та ПAT «Дельта Банк» укладений договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, після чого ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

На забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 30 вересня 2008 року укладений іпотечний договір

№ 201-0111004/ZфKвiп-08, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О. О.

Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 410 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також на забезпечення виконання умов кредитного договору, між банком та ОСОБА_2 30 вересня 2008 року укладений договір поруки

№ 201-0111004/Zфпop-08.

07 липня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у справі № 320/8303/14-ц задоволені у повному обсязі вимоги ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 508 674,94 грн.

Після набрання судового рішення чинності на підставі виконавчих листів відкрите виконавче провадження. 12 вересня 2017 року ОСОБА_1 у повному обсязі здійснена виплата заборгованості за кредитом, тобто рішення суду ним виконано у повному обсязі.

15 вересня 2017 року виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості зі сплати кредиту закінчені у зв`язку зі сплатою заборгованості, а арешти з майна зняті.

Після сплати усієї заборгованості за кредитом, він неодноразово звертався в усній та письмовій формі до відділень банку у м. Мелітополь, м. Запоріжжя з метою визнання правовідносин припиненими та зняття заборони з будинку. Також з цією метою, він неодноразово дзвонив до головного офісу у м. Києві, а його представник звертався до відповідача письмово. Проте, до теперішнього часу відповідач ухиляється від визнання правовідносин припиненими та зняття заборони з будинку.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив:

- визнати правовідносини, які випливають з кредитного договору від 30 вересня 2008 року № 201-11004/ФКВ-08 припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі;

- визнати правовідносини, які випливають з іпотечного договору від 30 вересня 2008 року № 201-11004/Zфквіп-08, зареєстрованого в реєстрі за № 7443 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О. О., заборона зареєстрована в реєстрі за № 7444 - припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі;

- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про договір іпотеки від 30 вересня 2008 року № 2 01-11004/Zфквіп-08, зареєстрованого в реєстрі за № 7443, заборона зареєстрована в реєстрі за № 7444, щодо житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , запис який внесено на підставі іпотечного договору та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О. О. та зареєстрований у реєстрі за № 7443 та № 7444;

- зняти заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, щодо житлового будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , запис який внесено на підставі іпотечного договору

від 30 вересня 2008 року № 201-11004/Zфквіп-08, зареєстрованого у реєстрі за

№ 7443, заборона зареєстрована в реєстрі за № 7444 та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О. О.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 28 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано правовідносини, які випливають з кредитного договору від 30 вересня 2008 року № 201-0111004/ФКВ-08 припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі. Визнано правовідносини, які випливають з іпотечного договору від 30 вересня 2008 року № 201-0111004/Zфквіп-08, зареєстрованого у реєстрі за № 7443 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області: Чудською О. О., заборона зареєстрована в реєстрі за № 7444 - припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі. Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про договір іпотеки від 30 вересня 2008 року № 201-0111004/Zфквіп-08, зареєстрованого у реєстрі за № 7443, заборона зареєстрована у реєстрі за № 7444, щодо житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , запис який внесено на підставі іпотечного договору та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О. О. та зареєстрований у реєстрі за № 7443 та № 7444. Знято заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, щодо житлового будинку, який розташовано за адресою:

АДРЕСА_1 , запис який внесено на підставі іпотечного договору від 30 вересня 2008 року № 201-0111004/Zфквіп-08, зареєстрованого у реєстрі за № 7443, заборона зареєстрована у реєстрі за № 7444 та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О. О.

Рішення мотивоване тим, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з повним виконанням позичальником його обов`язків за цим договором перед ПАТ «Дельта Банк», то припинились і забезпечувальне зобов`язання - іпотека.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення. Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем у повному обсязі виконані зобов`язанні, у спосіб визначений законом, а тому правовідносини які виникли на підставі кредитного договору припинились у зв`язку з повним виконанням основного зобов`язання.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, рух справи у суді касаційної інстанції, позиції інших учасників справи

У серпні 2020 року ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі - ТОВ «Діджи фінанс»), подало до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: положення статей 559, 598, 599-601, 604-609, 1046, 1049 ЦК України, статей 1, 17, 33 Закону України «Про іпотеку», та не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах, викладених у постановах від 16 січня 2019 року у справі 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г (провадження № 12-117гс18).

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Діджи фінанс», в указаній справі на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: суди в оскаржуваних судових рішеннях не урахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г (провадження № 12-117гс18).

У січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду відзив на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Діджи фінанс», у якій заявник просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а рішення - без змін, посилаючись на те, що не можуть бути скасовані правильні по суті і законні рішення з одних лише формальних міркувань. Доводи як апеляційної, так і касаційної скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, а також начебто не урахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, як підстави для скасування рішень не відповідає дійсності.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Встановлені судами обставини

30 вересня 2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 201-0111004/ФКВ-08, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 100 000,00 доларів США із розрахунку 15,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк із 30 вересня

2008 року по 29 вересня 2023 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між TOB «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладений договір поруки від 30 вересня 2008 року № 201-0111004/Zфпор-08, згідно з яким ОСОБА_2 поручається перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 30 вересня 2008 року

№ 201-0111004/ФКВ-08. Відповідальність ОСОБА_2 настає у випадку невиконання (неналежного виконання) ОСОБА_1 зобов`язань за договором. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несуть перед позивачем солідарну відповідальність, а ОСОБА_2 відповідає перед позивачем у тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 .

Крім того, на забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанку» та ОСОБА_1 30 вересня 2008 року укладений іпотечний договір № 201-0111004/Zфквіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О. О., та зареєстрований в реєстрі за № 7443, відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 410 кв. м, який розташований за адресою:

АДРЕСА_1 .

30 червня 2010 року між TOB «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України укладений договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку».

Отже, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором

від 30 вересня 2008 року № 201-0111004/ФКВ-08.

У 2014 році AT «Дельта Банк» звернулося до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути заборгованість у розмірі 508 674,94 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року № 201-0111004/ФКВ-08 у розмірі 508 674,94 грн, з яких: тіло кредиту - 468 871,11 грн, відсотки - 39 803,83 грн.

Постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрмака С. О. від 15 вересня 2017 року закінчено виконавчі провадження № 51758692 та № 51759265 з примусового виконання виконавчого листа Мелітопольського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року

№ 320/8303/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2008 року № 201-0111004/ФКВ-08 у розмірі 508 674,94 грн у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу, а також із солідарного боржника стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Знято арешт з всього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1

ПАТ «Дельта Банк» у апеляційній скарзі зазначало, що станом на 19 березня

2019 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість за тілом кредиту у розмірі

22 133,45 доларів США, що складає 600 522,33 грн; заборгованість за відсотками -

26 702,12 доларів США, що становить 724 478,98 грн; пеня - 236 138,90 грн; штрафні санкції за порушення умов кредитного договору - 27 131,89 грн.

Нормативно-правове обґрунтування підстав закриття касаційного провадження

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У цій справі касаційна скарга подана та касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Так підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме не урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження

№ 14-446цс18), від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г (провадження

№ 12-117гс18).

Проте, зазначена підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження, під час перегляду справи в межах доводів касаційної скарги відповідача, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

За обставинами цієї справи № 320/1426/19 судами встановлено, що позичальником за кредитним договором повністю виконано судове рішення про стягнення заборгованості за цим договором, що стало підставою для висновку про припинення основного зобов`язання у зв`язку із його виконанням та, відповідно, є підставою для припинення додаткового (акцесорного) зобов`язання за договором іпотеки.

Проте, Велика Палата Верховного Суду здійснювала касаційний перегляд зазначеної заявником, як приклад, справи № 921/107/15-г, в якій предметом спору було звернення стягнення на предмет іпотеки та за результатами розгляду якої, оскаржувані судові рішення скасовані та справу направлено на новий розгляд у зв`язку з тим, що судами не встановлено обсяг виконаних боржником та поручителем обов`язків перед кредитором у межах виконання судових рішень та дійсного обсягу відповідальності іпотекодавця відповідно до положень законодавства. При цьому зазначила, що наявність невиконаного судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язанням і не є підставою для припинення грошового зобов`язання позичальника та іпотеки, адже не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та непоновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц предметом спору було стягнення боргу та 3 % річних від суми заборгованості за весь час прострочення з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривню, за офіційним курсом долара США на день платежу, та за результатами розгляду якої оскаржувані судові рішення змінені в частині зазначення суми боргу у доларах США, із перерахунком вказаної суми у гривні за офіційним курсом Національного банку України, оскільки у спірному договорі позики зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. Тобто належним виконанням зобов`язанням з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами, які наведені заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Наведене свідчить про те, що у прикладах, наведених заявником, як вимоги, так і підстави позову не є аналогічними, а також мають різне матеріально-правове регулювання спірних відносин, що дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справами № 373/2054/16-ц, № 921/107/15-г, які наведені заявником як приклад неоднакового застосування норм права судами.

При цьому посилання у касаційній скарзі на те, що судом у справі № 320/8303/14-ц стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 508 674,94 грн, яка розрахована за діючим на той час офіційним курсом Національного банку України (11,718 грн за

1 долар США), а тому на час фактичного виконання (12 вересня 2017 року) є вдвічі меншою суму, отже, основне зобов`язання не виконане, то відсутні підстави стверджувати про припинення дії іпотечного договору,є безпідставними, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом на формулювання вимог позову, обрав валюту, у якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором, пред`явивши вимогу про стягнення 508 674,94 грн заборгованості. Рішенням суду стягнуто заявлену кредитором суму заборгованості у заявленій ним же валюті. Рішення суду виконано у повному обсязі, тому відсутні підставив стверджувати, що зобов`язання не виконано.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що наявність наведеної у скарзі АТ КБ «ПриватБанк» підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Оскільки наявність наведеної у скарзі ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є

ТОВ «Діджи фінанс», підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 396

ЦПК України касаційне провадження в частині перегляду оскаржених судових рішень за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Діджи фінанс», підлягає закриттю.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої

судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2020 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик