Провадження № 2/679/259/2021
Справа № 679/369/21
У Х В А Л А

про передачу справи на розгляд до іншого суду

31 березня 2021 року м.Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Стасюк Р.М., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

04.03.2021 року до Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ч.6 ст.187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Як вбачається з позовної заяви адресою місця проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 .

Згідно інформації наданої суду відділом адміністративних послуг виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області №164/ЕП від 23.03.2021 року, в порядку ч.7 ст.187 ЦПК України, згідно Реєстру територіальної громади м.Нетішин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим у м.Нетішин не значиться.

Згідно інформації наданої суду Крупецькою сільською радою Славутського району Хмельницької області №1 від 25.03.2021 року, в порядку ч.7 ст.187 ЦПК України, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 з 27.12.1999 року і по теперішній час. Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_2 з 21.12.2016 року і по теперішній час.

Разом з тим, позивачкою до позовної заяви долучено копію довідки виданої 20.04.2020 року КП НМР «Житлово-комунальне об`єднання» про те, що ОСОБА_3 фактично проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 .

Відтак, суд констатує, що сторони у справі не мають зареєстрованого місця проживання на території територіальної громади м.Нетішин.

Відповідно до положень, викладених у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «місце проживання» - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; «документи, до яких вносяться відомості про місце проживання», - це паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

За приписами частини 1статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

З аналізу вищевикладених норм права убачається, що місцем проживання фізичної особи є не фактичне місце проживання такої особи, а саме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи.

При цьому, як зазначено вище, місцем реєстрації відповідача є с.Дідова Гора, Шепетівського району, Хмельницької області, що відноситься до територіальної юрисдикції Славутського міськрайонного суду Хмельницької області.

Таким чином, з доводів позовної заяви та доданих неї документів суд позбавлений можливості встановити обставини, з якими чинне процесуальне законодавство України пов`язує можливість пред`явлення даного позову до Нетішинського міського суду Хмельницької області.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 Цивільного процесуального Кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун протиУкраїни» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. (…) Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

З огляду на зазначене, враховуючи, що на територію с.Дідова Гора Шепетівського району Хмельницької області не поширюється юрисдикція Нетішинського міського суду Хмельницької області, суддя дійшов висновку про те, що матеріали позовної заяви слід передати для розгляду за підсудністю до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області.

Відповідно до ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, передати на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області (30000, Хмельницька область, Шепетівський район, м.Славута, вул.Ярослава Мудрого, 48А).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду, через Нетішинський міський суд Хмельницької області, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Р.М. Стасюк