Номер провадження: 22-ц/813/3610/21
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання поновити реєстрацію місця проживання, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Середи І.В. 24 січня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг ОМР про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання поновити реєстрацію місця проживання (т. 1 а.с. 1-11).

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що 17 січня 2018 року вона отримала лист від Департаменту з повідомленням про зняття її та доньки з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення відповідача позивач вважає помилковим та таким, що порушує її права та права малолітньої доньки, оскільки гуртожиток за вказаною адресою знаходиться на балансі ОСГ «Заболотного-26 А», яким було складено з нею договір найму житла, що є підставою для реєстрації їх місця проживання. Позивач також вважає, що Департамент вийшов за межі своїх повноважень. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , було залишено без задоволення (т. 2 а.с. 53-54).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що визнання відповідачем факту її проживання у гуртожитку та, одночасно, скасування реєстрації за вказаною адресою є незаконним та таким, що суперечить логіці. Крім того, апелянт вважає, що оскільки гуртожиток перебуває на балансі ОСГ "Заболотного-26", а не територіальної громади м. Одеси, то реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та її доньки у гуртожитку була законною (т. а.с. 59-66).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради було здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснено реєстрацію місця проживання малолітньої доньки позивача, ОСОБА_2 , за адресою реєстрації місця проживання матері.

Для вчинення реєстрації місця проживання до Департаменту ОСОБА_1 надала пакет документів, передбачених статтею 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 р. № 207, що містив зокрема, договір найму житла в будинку гуртожитку від 25 липня 2016 р. про надання у термінове користування приміщень, що знаходяться у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного з Об`єднанням співвласників гуртожитку "Заболотного 26А" в особі голови правління Статнік Л.О. , яка діяла на підставі Статуту з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої.

На виконання резолюції директора Департаменту від 18 квітня 2017 р. на лист Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 03 квітня 2017 р. № 01-05-6/5вх, Департаментом здійснено перевірку підстав реєстрації місця проживання позивачів та, за її результатами, прийнято рішення про скасування вказаної реєстрації.

Підставою для прийняття вказаного рішення стала відсутність документів, що підтверджують право на проживання у житлі.

Так, відповідно до статті 5 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та згідно зі статтею 51 ЖК УРСР, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Згідно зі ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 29 даного Закону передбачено повноваження щодо управління комунальною власністю. Так, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відноситься, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26 травня 2009 року № 521 гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 479 від 24 вересня 2010 р. гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передано на баланс об`єднанню співвласників гуртожитку "Заболотного 26А".

Пунктом 3.2.4. Положення про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28 лютого 2011 року № 384-VI «Про затвердження положень про виконавчі органи Одеської міської ради» від 13.02.2014р. № 4584-УІ, редакція якого діяла до 07 грудня 2016 р., Суворовська районна адміністрація виконувала функції уповноваженого органу власника житлового фонду жилих та нежилих приміщень, а також, відповідно до пункту 3.2.7, видавала ордери на жилі приміщення в гуртожитках, які перебувають на балансі територіальної громади міста, та видавала розпорядження про укладання договорів найму жилих приміщень в указаних гуртожитках; вирішувала питання укладення та внесенню змін до договорів найму жилих приміщень та їх бронювання.

За нормами ст.16 Закону України «Про об`єднання співвласників гуртожитку», Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність; приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; визначати порядок користування спільним майном відповідно до статуту об`єднання; укладати договори; виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати для виконання статутних завдань господарче забезпечення діяльності об`єднання в порядку, визначеному законом; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності; використовувати допоміжні приміщення у багатоквартирному будинку для потреб органів управління об`єднання; встановлювати сервітути, здавати в оренду допоміжні приміщення та інше спільне майно багатоквартирного будинку.

За нормами ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, який діяв станом на укладення договору найма житла , балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; 5) здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; 6) звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

Балансоутримувач зобов`язаний: 1) укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; 2) утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); 3) вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; 4) забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; 5) забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; 6) забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Виходячи із вказаних норм законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у ОСГ відсутні повноваження на укладення договорів найму житла в будинку гуртожитку.

Посилання представника ОСОБА_1 у позову та у апеляційній скарзі на висновки і роз`яснення юридичного департаменту Одеської міської ради, викладені в листі від 03 березня 2011 р. щодо наявності у балансоутримувача ОСГ повноважень на укладання договорів найму житла, судами першої та апеляційної інстанцій не приймається до уваги, оскільки вказані висновки суперечать нормі ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та Положенню про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що в протоколі загальних зборів членів об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного 26-А» від 07 жовтня 2015 р. вказано про прийняте рішення, за змістом якого тимчасово, до вирішення питання про укладення договору найму житла у гуртожитку, дозволено позивачам проживати в кімнаті 739 разом з прилеглим коридором, зобов`язано погасити заборгованість за приміщення. Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися у встановленому порядку до компетентного органу за вирішенням питання про укладення з нею договору найму житла у гуртожитку.

В своєму листі голова правління ОСГ Статнік Л.О. повідомила Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради про укладення з ОСОБА_1 договору про надання послуг на обслуговування будинку і прибудинкової території на підставі реєстрації в паспорті, вчиненої Центром адміністративних послуг.

Як видно з договору про надання послуг на обслуговування будинку і прибудинкової території, його укладено між сторонами 07 жовтня 2015 р., тоді як адреса проживання позивачів зареєстрована 26 липня 2016 р. на підставі договору найму житла з ОСГ від 25 липня 2016 р.

За інформацією Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, вказаній в листі від 03 квітня 2017 р., документи на кімнату адміністрацією не надавалися.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір найму житла в будинку гуртожитку від 25 липня 2016 р. про надання у термінове користування приміщень, що знаходяться у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений з об`єднанням співвласників гуртожитку "Заболотного 26А", не мав правових наслідків, тому не міг стати підставою для реєстрації місця проживання позивачів за цією адресою.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є иравочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною 2 статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як закріплено в п.28 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 р., у разі виявлення порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини та вказані норми, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що права позивачів не були порушені, відповідач діяв в межах наданих повноважень відповідно до норм законодавства України і на законних підставах, у зв`язку з відсутністю документу, підтверджуючого право на проживання, правомірно скасував реєстрацію позивачів за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що визнання відповідачем факту її проживання у гуртожитку та, одночасно, скасування реєстрації за вказаною адресою є незаконним та таким, що суперечить логіці. Крім того, апелянт вважає, що оскільки гуртожиток перебуває на балансі ОСГ "Заболотного-26", а не територіальної громади м. Одеси, то реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та її доньки у гуртожитку була законною.

Колегія суддів зауважує, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016р. у справі №523/8891/16-ц було визнано за ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 право користування приміщеннями в будинку гуртожитку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення № 739 (житлова кімната) площею 16,7 кв. м.; приміщення № 738 (коридор) площею 4,8 кв. м.; приміщення № 737 (туалет) площею 1,3 кв. м.; приміщення № 721 (кухня) площею 3,0 кв. м. Зобов`язано Об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного-26А» укласти з ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , договір найму жилих та підсобних приміщень в будинку гуртожитку АДРЕСА_1 , а саме приміщення № 739 (житлова кімната) площею 16,7 кв. м.; приміщення № 738 (коридор) площею 4,8 кв. м.; приміщення № 737 (туалет) площею 1,3 кв. м.; приміщення № 721 (кухня) площею 3,0 кв. м.

З урахуванням викладеного, 25 липня 2016р. між Об`єднанням співвласників гуртожитку «Заболотного-26А» та ОСОБА_1 було укладено договір найму житла в будинку гуртожитку.

Однак, постановою Апеляційного суду Одеської області від 04 вересня 2018р. заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 липня 2016 року було скасовано і ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників гуртожитку «Заболотного-26А» про визнання права користування та про зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №523/8891/16-ц вказану постанову апеляційного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року залишено без змін.

Так, у постанові від 04 вересня 2018року Апеляційним судом Одеської області, у тому числі, встановлено, що на території Суворовського району міста Одеси, де знаходиться ОСГ «Заболотного-26А, виконавчим органом Одеської міської ради є саме Суворовська районна адміністрація, яка створюється Одеською міською радою з метою реалізації функцій місцевого самоврядування згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до рішення виконкому Одеської міської ради № 521 від 28 травня 2009 року вказаний гуртожиток та інженерні споруди по АДРЕСА_1 належать до комунальної власності м. Одеси. Згідно з п. 3.2.4. Положення про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ряди, яке затверджене рішенням Одеської міської ради «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28 лютого 2011р. № 384-VI «Про затвердження положень про виконавчі органи Одеської міської ради» від 13 лютого 2014 року № 4584-VI, редакція якого діяла до 26 квітня 2017 р., тобто на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, Суворовська районна адміністрація виконувала функції уповноваженого органу власника житлового фонду жилих та нежилих приміщень. Відповідно до п. 3.2.7 Положення, Суворовська районна адміністрація видавала ордери на жилі приміщення в гуртожитках, які перебувають на балансі територіальної громади міста та розпорядження про укладення договорів найму жилих приміщень в указаних гуртожитках; вирішувала питання укладення та внесенню змін до договорів найму жилих приміщень та їх бронювання. В подальшому, а саме після 26 квітня 2017 року, свою діяльність вказана адміністрація здійснює у відповідності до Положення про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26 квітня 2017 p. № 1934-VII. З огляду на викладене, оскаржуване рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14 липня 2016 р. по справі № 523/8891/16-ц. щодо зобов`язання ОСГ «Заболотного-26А» укласти з ОСОБА_1 договір найму жилих та підсобних приміщень в будинку гуртожитку АДРЕСА_1 , протирічить вимогам чинного законодавства, оскільки ОСГ «Заболотного-26А» не наділено повноваженнями укладати договори найму у вказаному гуртожитку з його мешканцями або з іншими особами, оскаржуване судове рішення призвело до незаконного укладення договору найму житла в будинку гуртожитку з позивачкою ОСОБА_1 . Більше того, між позивачкою ОСОБА_1 та власником гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яким є територіальна громада м. Одеси, в особі Одеської міської ради, взагалі відсутні будь-які відносини як наймодавця та наймача. Таким чином, всі вищевикладені обставини свідчать про те, що договір найму житла від 25 липня 2016 року був укладений між ОСОБА_1 і неналежною стороною, а саме з ОСГ «Заболотного-26А» замість Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, що є незаконним. У відповідності до вказаного пункту Статуту, до компетенції правління ОСГ «Заболотного-26А» належить укладення договорів з мешканцями гуртожитку щодо житлово-комунальних послуг, у тому числі договорів комісії, доручення, оренди (найму) щодо виконання окремих функцій (повноважень) від імені мешканців гуртожитку. Тобто, мова йде про делегування функцій ОСГ «Заболотного-26А» лише стосовно житлово-комунальних послуг і договорів від імені мешканців гуртожитку, і жодним чином не йде мова про делегування функцій ОСГ «Заболотного-26А» щодо укладення договорів найму житла з громадянами, оскільки ці функції належать виключно виконавчому органу Одеської міської ради на відповідній території, яким у даному випадку є Суворовська районна адміністрація. При цьому, за змістом ст.129 ЖК України, єдиною підставою для вселення на жилу площу в гуртожитку є ордер, однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 вселилась в жиле приміщення вказаного гуртожитку на підставі ордера, який між тим також не має права видавати ОСГ «Заболотного-26А».

Крім того, у провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа № 815/549/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення від 15 листопада 2017року, зобов`язання поновити реєстрацію місця проживання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, яке набрало законної сили, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування Рішення від 15 листопада 2017 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язання поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення від 15 листопада 2017року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , - відмовлено повністю.

Постановляючи вказане судове рішення, суд виходив з того, що що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги встановлені судами різних інстанцій фактичні обставини при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, колегія суддів вважає, що вказані обставини повністю спростовують викладені позивачем у позовній заяві доводи та аргументи, а відтак, суд апеляційної інстанції доходить висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Крім того, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 305, 20 гривень.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоаолення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави суму судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 305, 20 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 березня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе