Справа №489/5560/20
Провадження №2/489/2716/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сервісно видавничий сервіс» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом яким просив стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за період затримки виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020 року з 08 липня 2020 року по 07 жовтня 2020 року у розмірі 26709 грн. 80 коп. та судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді. Мотивуючи свої вимоги тим, що наказом № 270-К від 06.09.2012 його було призначено на посаду директора філії ДП «Сервісно видавничий центр Державної податкової служби України». Наказом № 71 п від 06.06.2019 його було звільнено з займаної посади в порядку п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020, визнано неправомірним та скасовано наказ про його звільнення та його було поновлено на роботі, стягнуто середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07 червня 2019 року у розмірі 110948 грн. 40 коп. та 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У вказаному рішенні зазначено, що рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01.10.2020, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020 залишено без змін. Наказом ДП «Сервісно видавничий центр» № 160-п від 07.10.2020 скасовано наказ про його звільнення від 06.06.2019 № 71-п та його було поновлено на посаді директора філії ДП «Сервісно видавничий центр» у Миколаївській обл. з 07 червня 2019 року з посадовим окладом 7020,00 грн. Станом на 02.10.2020 відповідачем було сплачено середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07 червня 2019 року у розмірі 110948 грн. 40 коп. та 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 08 жовтня 2020 року його було звільнено з посади директора філії ДП «Сервісно видавничий центр» у Миколаївській обл. згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та вихідну допомогу. Однак невиплаченою залишилася середньомісячна заробітна плата за період з 08 липня 2020 року по 07 жовтня 2020 року, розмір якої складає 26709,80 грн.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, рішення по поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. При цьому судове рішення було прийнято лише за участі позивача та в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину. Однак, ДП «Сервісно видавничий центр» не отримувало належним чином засвідченої копії судового рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020 у справі № 489/3510/19, що унеможливило виконання рішення суду державним підприємством. Навіть після відкриття виконавчого провадження, державне підприємство не отримувало рішення суду на підставі якого відкрито виконавче провадження, що унеможливило добровільне виконання рішення суду. Для проведення поновлення на роботі позивача й уникнення прогулу поновленого працівника, внесення запису трудової книжки, ознайомлення з наказом необхідні активні дії працівника та його особиста присутність. ОСОБА_1 з`явився до приміщення ДП «СВЦ» лише 07.10.2020 у зв`язку з чим відбулося поновлення на роботі. Крім того, позивачем неправильно обраховано розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. У разі обрахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з наступного дня, після винесення рішення суду апеляційної інстанції, а саме з 02.10.2020 по 07.10.2020 складає 1643,68 грн. (4х410,92).

Ухвалою суду від 12.11.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджується, що наказом Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр державної податкової служби» № 270-к від 06.09.2012 позивача було призначено директором філії Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України», яке в подальшому наказом від 20.05.2013 №338 перейменоване в Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України», а після цього наказом від 06.07.2015 № 107 в ДП «СВЦ».

Наказом ДП «СВЦ» від 06.06.2019 №71-к ОСОБА_1 звільнено з 06.06.2019 з посади за неодноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно пункту 1 статі 41 КЗпП України.

Судом встановлено, що у липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 71-п від 06.06.2019 про його звільнення з роботи, поновити його на посаді директора філії ДП «СВЦ» у Миколаївській області, стягнути з відповідача середній заробіток за вимушеного прогулу з 06.06.2019 по дату вирішення справи, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020, визнано неправомірним та скасовано наказ Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» від 06.06.2019 № 71-п «Про звільнення» про звільнення ОСОБА_1 з посади директора філії Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» у Миколаївській області за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно пункту 1 частини першої статі 41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора філії Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» у Миколаївській області. Стягнуто з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07.06.2019 по 07.07.2020 в розмірі 110948,40 грн. (без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів) та 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1634,04 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» на користь держави судовий збір в розмірі 253,69 грн. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено. Рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

10 липня 2020 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вищевказаній справі видано виконавчі листи.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01.10.2020, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020 залишено без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. На час розгляду справи відомостей щодо скасування чи зміну зазначених рішень сторонами не надано.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

16 вересня 2020 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Ю.Й. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63039026 з примусового виконання виконавчого листа № 489/3510/19 про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора філії Державного підприємства «Сервісно видавничий центр» у Миколаївській області.

В ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Наказом Державного підприємства «Сервісно видавничий центр» № 160-п від 07.10.2020, скасовано наказ Державного підприємства «Сервісно видавничий центр» від 06.06.2019 № 71-п «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора філії Державного підприємства «Сервісно видавничий центр» у Миколаївській області з 07 червня 2019 року з посадовим окладом 7020,00 грн. на місяць відповідно до штатного розпису.

Позивач в своєму позові зазначає, що станом на 02.10.2020 відповідачем було сплачено середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07 червня 2019 року у розмірі 110948 грн. 40 коп. та 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Наказом Державного підприємства «Сервісно видавничий центр» № 161-п від 08.10.2020, скорочено термін попередження про наступне вивільнення та звільнено ОСОБА_1 , директора філії Державного підприємства «Сервісно видавничий центр» у Миколаївській області 08 жовтня 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні ним 32 календарних дні щорічної основної відпустки. Виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати та одноразову грошову допомогу у розмірі його середньомісячного заробітку відповідно до п. 2.1.15 Колективного договору між Уповноваженим органом і профспілковим комітетом Державного підприємства «Сервісно видавничий центр» на 2020-2021 роки.

16 жовтня 2020 року позивачем ОСОБА_1 на адресу Державного підприємства «Сервісно видавничий центр» направлено заяву (вимогу) про сплату середнього заробітку за період затримки виконання рішення суду у розмірі 26709,80 грн.

Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачем не направлено на його адресу відповіді та не здійснено з ним повного розрахунку сплати середнього заробітку за період затримки виконання рішення суду.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що представник ДП «Сервісно видавничий центр» не був присутнім на оголошенні вступної та резолютивної частини рішення. Також, відповідач не отримував належним чином засвідченої копії судового рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2020 у справі № 489/3510/19, що унеможливило виконання рішення суду державним підприємством.

Судом, при винесенні рішення по справі № 489/3510/19, встановлено, що відповідач свого представника у судове засідання не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином. Наявна в матеріалах справи заява від представника відповідача про перенесення судового засідання через оголошення в Україні карантину, не є підставою для подальшого відкладення розгляду справи, оскільки на дату цього ухвалення рішення здійснюється транспортне сполучення між обласними центрами. Крім того, відповідач вправу був скористатися на участь в судовому засіданні у порядку відеоконференції, але про бажання скористатися таким правом суду не заявляв.

Крім того, з зворотного повідомлення про вручення представнику ДП «Сервісний видавничий центр», вбачається, що ОСОБА_2 (за довіреністю) отримала копію судового рішення 24 липня 2020 року, що підтверджується зворотним повідомленням, яке міститься в матеріалах цивільної справи № 489/3510/19 (провадження № 2/489/371/20).

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. При винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Так, згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно вимог ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист.

Правова позиція, за якою витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення покладаються на особу, яка в силу відповідного Положення зобов`язання винести наказ про поновлення на посаді, висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 квітня 2019 року (справа №820/5002/16, адміністративне провадження № К/9901/30079/18).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

У підтвердження отриманих доходів ОСОБА_1 надав довідку Пенсійного фонду України за 2019 рік - Індивідуальні відомості про застраховану особу, згідно якої дохід нарахований страхувальник Філія ДП «СВЦ» у Миколаївській області» ОСОБА_1 за березень та квітень 2019 року становила по 8424,00 грн. в місяць (8424,00 х 2 =16648,00 грн.).

Заробітну плату за травень та червень 2019 року суд не враховує, так як травні 2019 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні, а 06.06.2019 його звільнено.

Середньоденний заробіток позивача за останні два місяця роботи, що передували події, з якою пов`язана виплата (березень, квітень 20198 року) становить 410,92 грн. (8424,00х2/41).

Кількість робочих днів за період з 08 липня 2020 року по 06 жовтня 2020 року становить 64 робочих днів.

Таким чином відповідно до ст. 236 КЗпП України до стягнення з відповідача підлягає сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2020 року по справі № 489/3510/19 (провадження № 2/489/371/20) в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в ДП «СВЦ» у Миколаївській області» на посаді директора філії з 08.07.2020 по 06.10.2020 у сумі 26298,88 грн. (64 робочих днів х 410,92 грн. середньоденної заробітної плати) без вирахування обов`язкових платежів до державного бюджету.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сервісно видавничий сервіс» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Сервісно видавничий сервіс» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за період затримки виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2020 року, за період з 08 липня 2020 року по 06 жовтня 2020 року у розмірі 26298 грн. 88 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Сервісно видавничий сервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр», , юридична адреса: м. Київ, вул. Нижньоюрківська,6.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «01» квітня 2021 року.