Справа № 192/865/20
Провадження № 2/192/92/21
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання - Корота Л.С.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

третьої особи - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - ОСОБА_10.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2 , треті особи: Солонянська селищна рада, Виконавчий комітет Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування), ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право приватної власності від 19 квітня 2006 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

У вказаному житловому будинку крім позивачки зареєстровані її чоловік ОСОБА_5 , син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_4 .

Реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку була здійснена 27 липня 1999 року, а реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_4 23 квітня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 покинув місце своєї реєстрації та проживання в будинку АДРЕСА_1 з лютого 2013 року і до теперішнього часу без поважних причин не проживає, а відповідач ОСОБА_4 за місцем реєстрації у житловому будинку не проживає з листопада 2018 року.

Оскільки відповідачі до цього часу зареєстровані у спірному будинку, то це значно порушує права позивачки на користування і розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 , і тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення, як і не заперечував проти задоволення вимог щодо ОСОБА_4 .

Враховуючи, що законних підстав для такого визнання немає, тому суд не приймає визнання позову ОСОБА_2 , як законного представника ОСОБА_4 .

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині позовних вимог, щодо відповідача ОСОБА_4 .

Представник третьої особи Виконавчиогой комітету Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та підтримала висновок про недоцільність визнання малолітньої дитини таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно до якого зазначила, що відповідач ОСОБА_4 є малолітнім та не досяг віку, за якого може вільно визначати своє місце проживання та не набув повної цивільної дієздатності, тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням відсутні (а.с. 97-99).

Представник третьої особи Солонянської селищної ради, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 100).

Суд, заслухавши позивачку, відповідача, представника третьої особи Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування), третю особу ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, позов про визнання ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право про право власності від 19 квітня 2006 року, належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 (а.с. 18, 19).

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 625 від 19 травня 2020 року та 633 від 20 травня 2020 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 27 липня 1999 року по теперішній час, ОСОБА_4 з 23 квітня 2015 року по теперішній час (а.с. 16, 17).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 1009 від 20 травня 2020 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 32).

Як вбачається з актів обстеження помешкання від 17 лютого 2020 року та 29 квітня 2020 року проведених депутатом Солонянської селищної ради ОСОБА_6 та представниками громадськості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають за місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 33, 34).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30 грудня 2020 року проведеного начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Солонянської селищної ради, дільничними офіцерами поліції Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_4 проживає в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 81).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 18 лютого 2021 року №37, орган опіки та піклування з метою недопущення порушення житлових прав та охоронюваних законом інтересів дитини, вважає, недоцільним визнання малолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 96-99).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який з 2013 року не проживає в будинку позивачки, не є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є членом сім`ї позивачки, місце проживання якого зареєстровано за вищезазначеною адресою і така реєстрація, перешкоджає позивачці належним чином реалізувати своє право власності на свій будинок. Тому суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивачки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивачки про визнання таким, що втратив право користування будинком позивачки ОСОБА_4 , то суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 30 ЦК України - цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Як випливає зі ст. 31 ЦК України - фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Враховуючи викладені норми матеріального права, суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 є малолітній і самостійно немає права розпоряджатись своїм правом на користування жилим приміщенням позивачки, тому доводи позивачки про втрату права користування ОСОБА_4 жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав тривалого його не використання, є помилковими і такими, що суперечать нормам матеріального права і в задоволені позову в частині вимог до ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю.

За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині вимог до ОСОБА_2 в повному обсязі і його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а в частині вимог до ОСОБА_4 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 6).

На підставі викладеного, ст.ст. 29-31, 386, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , треті особи: Солонянська селищна рада, яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292, Виконавчий комітет Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування), яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292, ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп. судового збору.

В задоволені позову ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , треті особи: Солонянська селищна рада, яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292, Виконавчий комітет Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування), яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292 ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.