Житомирський апеляційний суд
Справа №292/1497/20 Головуючий у 1-й інст. Лотуга В. Ф.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 292/1497/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Лотуги В.Ф. у смт Пулини,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.12.2012 у розмірі 26 182, 23 грн станом на 26.10.2020 та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся в банк, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 13.12.2012, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який з урахуванням подальшого збільшення становив 18 000 грн, чим підтвердив свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позивач зазначив, що вказаними Умовами та Правилами передбачено повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафів.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, а тому станом на 26.10.2020 утворилась заборгованість за договором в розмірі 26 182,23 грн., з яких: заборгованість за поточним тілом кредиту 0, 00 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту 20689,32 грн; заборгованість за відсотками 0, 00 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 5492,91 грн.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказує, що після отримання картки відповідач здійснив її активацію та в подальшому користувався кредитними коштами, що свідчить про укладення кредитного договору. Банк наголошує на тому, що сума, яку він просить стягнути, належним чином обгрунтована та підтверджена. Посилається на правові позиції, які на його думку, суд мав використати при ухваленні судового рішення.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 13.12.2012 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

З довідки АТ КБ "ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що початковий кредитний ліміт по картці встановлено у розмірі 300 грн., в подальшому відбулася зміна кредитного ліміту та 13.12.2012 кредитний ліміт встановлено у розмірі 1100 грн, який 20.10.2017 збільшено до 18 000 грн (а.с. 12).

У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 26.10.2020 заборгованість за договором становила 26 182, 23 грн., із них: 0, 00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 20 689, 32 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 492, 91 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу та процентів відповідачу не є можливим, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку. Також суд вказав, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, суд дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як зазначено вище, відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримав кредитну картку.

Відповідно до вказаної заяви відповідач погодив, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У заяві позичальника ОСОБА_1 , підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків, прострочених відсотків тощо, а також їх розмір і порядок нарахування.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.12.2012, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Водночас, надані позивачем Умови та правила банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а відтак згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, у зв`язку із чим до стягнення підлягають лише фактично отримані кошти.

Виходячи із наведеного, вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 №342/180/17, проте не звернув увагу на наступне.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 13.12.2012 ОСОБА_1 підписав анкету заяву та отримав кредитну картку із початковим кредитним лімітом 300 грн, який в подальшому збільшено до 18 000 грн, про що Банком надано довідку про отримання відповідачем кредитної картки та її відкриття, а також про старт карткового рахунку та кредитний ліміт (а.с. 12-13).

При цьому, Банком надано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за поточним тілом кредиту становить 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 20 689, 32 грн, заборгованість за простроченими відсотками 5 492, 91 грн.

Випискою по рахунку за договором №б/н станом на 27.10.2020 вбачається, що ОСОБА_1 активно використовував кредитні кошти - знімав кредитні кошти через банкомат, розраховувався карткою в магазині, поповнював мобільний рахунок, а також здійснював часткове погашення кредиту (а.с. 49-55).

Вказане спростовує висновки суду про те, що позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження виникнення між сторонами кредитних правовідносин.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача сум, як зазначає Банк в апеляційній скарзі, фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків, з огляду на таке.

Із поданого Банком розрахунку заборгованості за період із 13.12.2012 по 26.10.2020 вбачається, що заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.12.2012 станом на 26.10.2020 року становить 26 182, 23 грн, яка складається із наступного: заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 20 689, 32 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 0, 00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 5 492, 91 грн (а.с. 6-11).

Водночас, за цей період (із 13.12.2012 по 26.10.2020) відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 109 302, 79 грн, які були зараховані Банком на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, що не передбачено умовами договору.

Із зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованості по тілу кредиту, тобто фактичної заборгованості у ОСОБА_1 перед банком немає, а тому посилання Банку в цій частині є безпідставними.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що заборгованість по кредиту є повністю погашеною відповідачем, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, який в силу положень ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Колегія суддів зазначає щодо простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, що до стягнення підлягають лише суми коштів, що передбачені умовами кредитного договору. Водночас правові підстави для стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту у суду відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 13.12.2012, яка підписана ОСОБА_1 , та оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, з огляду на наведене вище. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 по справі № 190/1419/19.

Посилання в апеляційній скарзі щодо застосування ряду правових позицій не враховується судом, оскільки існує усталена практика застосування норм Закону до спірних правовідносин, що викладена Великою Палатою у постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Разом з тим, оскільки відмова суду у задоволенні позову з вищевказаних підстав не призвела до ухвалення незаконного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦК України підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини судового рішення в редакції даної постанови.

З огляду на наведені мотиви колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2021 року змінити з наведених у цій постанові мотивів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді