КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/134/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Київ, постановлене суддею Заставенко М.О. 07 жовтня 2020 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 6 листопада 2020 року, постановлену суддею Заставенко М.О. про відмову в постановленні додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

У С Т А Н О В И Л А :

У липні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 58 085,16 грн. та сплачений судовий збір, обґрунтовуючи тим, що 11.10.2017 о 20-19 год. за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, трапилася ДТП за участю автомобіля "Nissan X-Trail", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля "Skoda Octavia A7", державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2017 року у справі за №753/19862/17 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована у ПрАТ СК "ВУСО", яка в порядку прямого врегулювання здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 74 408,28 грн.

Відповідно до Звіту № 110-17 про оцінку вартості матеріального збитку, який було проведено за ініціативою позивача, завданого власнику автомобіля "Skoda Octavia A7", державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку складає 132 493,44 грн. Таким чином позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у сумі 58 085,16 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Київ від 07 жовтня 2020 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, обґрунтовуючи тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, зазначаючи, що потерпілий має беззаперечне право на відшкодування шкоди її заподіювачем в обсязі понад ліміт відповідальності страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ і це право не може бути припинене чи обмежене договором добровільного страхування, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Крім того, суд не врахував, що відповідач мав відшкодувати втрату товарної вартості, оскільки вона не покривається лімітом відповідальності страховика у відповідності до п.32.7 ст.32 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ».

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Просив скасувати ухвалу суду про відмову у постановленні додаткового рішення та постановити додаткове рішення про стягнення судових витрат.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для покладення цивільної відповідальності на відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки суд неповно встановив обставини справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення.

Судом встановлено, що 11.10.2017 о 20-19 год. за адерсою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, трапилася ДТП за участю автомобіля "Nissan X-Trail", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля "Skoda Octavia A7", державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2017 року у справі №753/19862/17 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 7).

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» за № 001359/4610/0000032 від 13.10.2016 року та договору обов`язкового страхування № 001359/4409/ 135101 від 13.10.2016 року цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Уніка»

Позивач вказав, що ПрАТ СК "ВУСО" в порядку прямого врегулювання здійснила йому виплату страхового відшкодування у розмірі 74 408,28 грн. Сплата суми страхового відшкодування у зазначеному розмірі визнана сторонами справи.

Відповідно до Звіту № 110-17 від 06.11.2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Skoda Octavia A7", державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку становить 132 493,44 грн. (а.с. 8-32) .

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував на те, що оскільки реальна вартість збитків, що була йому завдана складає 132 493,44 грн., то відповідач, як власник автомобіля "Nissan X-Trail", повинен відшкодувати йому різницю між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування, а саме: 58085 грн 16 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності № 001359/4409/135101 від 13.10.2016 , то обов`язок по сплаті страхового відшкодування у повному обсязі належить ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" . Вважає, що позивач скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За змістом п.22.1 ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ч.5 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною .

Вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 132 493,44 грн.

Позивач стверджує про те, що ПрАТ СК "ВУСО" в порядку прямого врегулювання здійснила йому виплату страхового відшкодування у розмірі 74 408,28 грн.

Оскільки між відповідачем та страховою компанією укладено договір страхування, потерпілий має беззаперечне право на відшкодування шкоди її заподіювачем в обсязі понад ліміт відповідальності страховика і це право не може бути припинене чи обмежене договором добровільного страхування.

В апеляційній скарзі представник позивача просить апеляційну скаргу задовольнити частково, посилаючись в ній на те, що страхові компанії не відшкодовують шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, а тому її повинна відшкодувати винна особа.

Звітом № 110-17 від 6.11.2017 року встановлена втрата товарної вартості автомобіля Шкода Октавіа у розмірі 9 338 грин.39 коп.

Так як страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості автомобіля , то зазначена сума підлягає стягненню з винної особи, а саме з ОСОБА_3 ..

Таким чином колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу позивача, скасовує рішення суду першої інстанції та задовольняє позовні вимоги частково, стягує з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 9 338 грин.39 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовляє.

Доводи представника відповідача про те, що Звіт №110-17 ФОП ОСОБА_4 не може бути доказом по справі , оскільки ОСОБА_4 не є сертифікованим експертом, не можуть бути прийняті судом , оскільки ОСОБА_4 має сертифікат за № 354/17 від 18.04.2017 року як суб`єкт оціночної діяльності і має право робити висновок про оцінку завданої шкоди.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із заявою про постановлення додаткового рішення про стягнення з позивача на її користь судових витрат, оскільки в задоволенні позову судом першої інстанції позивачу було відмовлено.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 6 листопада 2020 року у постановленні додаткового рішення відповідачу було відмовлено, так як судом вирішено питання про розподіл судових витрат у рішенні суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подала на неї апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та стягнути на її користь судові витрати , а саме 23000 гривень за послуги адвоката.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до змісту ч.3, ч.4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відмовляючи у постановленні додаткового рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для стягнення судових витрат , а саме витрат на правову допомогу немає.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції скасовано рішення Дарницького районного суду м.Києва від 7.10.2020 року, яким було відмовлено ОСОБА_2 у позові та колегією суддів постановлено нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а тому підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Київ від 07 жовтня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди 9 338 грин.39 коп.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 6 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: