Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/152/21

2/330/220/2021

"10" березня 2021 р. смт. Якимівка

Якимівський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Куценка О.О., за участю секретаря судового засідання Павленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся в суд з позовом в якому зазначено, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 20 березня 2012 року. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08 грудня 2020 року має заборгованість 11454,62 грн., яка складається з наступного: 8958,61 грн. заборгованість за тілом кредиту в тому числі: 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 8958,61 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 2496,01 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн. нарахована пеня, 0 грн. нараховано комісії.

В зв`язку з вищевикладеним, просили суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11454,62 грн. за кредитним договором б/н від 20 березня 2012 року, судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в задоволенні позову просив відмовити.

Суд ухвалив слухати справу без участі сторін, у відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксація процесу технічними засобами не проводилась.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 20 березня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з відповідачем, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна контракт» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 08 грудня 2020 року має заборгованість 11454,62 грн., яка складається з наступного: 8958,61 грн. заборгованість за тілом кредиту в тому числі: 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 8958,61 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 2496,01 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн. нарахована пеня, 0 грн. нараховано комісії.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Заява - анкета позичальника б/н від 20 березня 2012 року не містить відомостей стосовно визначеної процентної ставки, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких підстав не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначає позивач, відповідно до укладеного договору № б/н від 20 березня 2012 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки з 28 грудня 2017 року по 04 січня 2018 року кредитний ліміт було змінено з 3500 грн. до 12 000грн.(а.с.15).

Кредитний договір, за посиланнями позивача, складається з Анкети-Заяви Позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяви (а.с. 16-42).

Однак, з наданої копії Анкети-Заяви не вбачається, коли саме вона складена, яку саме банківську картку (чи послугу) бажав отримати відповідач та не вказано бажаний кредитний ліміт взагалі (а.с. 16).

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем саме кредитної картки «Універсальна», витяг з тарифів обслуговування якої додано до позову та, за посиланнями позивача, є складовою кредитного договору. Також, на думку суду, слід врахувати, що, у відповідності до наданих позивачем Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», таких карт є декілька видів і тарифи обслуговування кожного виду досить суттєво відрізняються.

З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що відповідачеві надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак не зазначено процентну ставку за користування кредитом.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині підстав стягнення з відповідача відсотків та штрафів, а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Однак, враховуючи, те що фактично позичальником були отримані та використані кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк», не повернуті, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення кредитних коштів в частині заборгованості за тілом кредиту.

Як вже було зазначено раніше, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 08 грудня 2020 року має заборгованість 11454,62 грн., яка складається з наступного: 8958,61 грн. заборгованість за тілом кредиту в тому числі: 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 8958,61 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 2496,01 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн. нарахована пеня, 0 грн. нараховано комісії.

Тобто, як вбачається з вимог, викладених у позові, у відповідача з відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте є заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками .

У відповідності до статті 536 ЦК України, проценти є платою за користування чужими коштами.

Згідно до Умов та правил надання банківських послуг, проценти нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, однак, згідно до позову, залишку заборгованості за тілом кредиту у відповідача немає, відповідно, немає і заборгованості за нарахованими відсотками.

Поняття «Прострочене тіло кредиту» та «прострочені відсотки» в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє.

Позивачем не доведено, оскільки не надано відповідних розрахунків заборгованості, яким чином було нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 8958,61 грн. і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 0,00 грн. та відповідно 2496,01 грн. заборгованості за простроченими відсотками та чим вона відрізняється від заборгованості за нарахованими відсотками.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що необхідно винести рішення - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі .

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 626,628, 207,638,526, 1050, 1054, ч.1 ст. 1048,1055, ч.1 ст. 633, 6345, 1056-1,1048,1049,549,551,625ЦК України, ст.ст. 4 ч.1,12ч.1-4,13 ч.1,76 ,81 ч.1,77,78,79,80,89,206,263,265,279 ЦПК України, ст.129 Конституції України

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Якимівський районний суд.

Суддя: