Справа № 354/789/19
Провадження по справі № 2/354/146/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Андрійків А.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Лейбюка В.П.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нерухомого майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у серпні 2019 року звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що з 23 жовтня 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2019 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей-доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування у шлюбі подружжям спільно побудовано житловий будинок загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,0860 га кадастровий номер :03:001:0064, цільове призначеннядля будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка за час шлюбу була приватизована відповідачем. Після розірвання шлюбу у них із відповідачем виникають суперечки щодо користування спільним майном, яке останній не бажає поділити у добровільному порядку та погрожує виселити позивача із дітьми зі спірного будинку, заперечуючи її право на частку у спільному майні. Оскільки позивач не має іншого житла, вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визнати набуті сторонами за час шлюбу житловий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя та провести поділ вказаного майна, визнавши за нею право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, зважаючи на неможливість проведення його реального поділу без додаткових значних вкладень в частині добудови окремих входів, а також право власності на Ѕ частку земельної ділянки.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №174 від 03 серпня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Ухвалою від 14 серпня 2020 року вказану цивільну справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лейбюк В.П. заявлені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві, а також просять стягнути з відповідача на користь позивача 1536,80 грн. сплаченого судового збору та 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково та вказав, що житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 був побудований за час шлюбу, але особисто ним та за його особисті кошти, відповідач ніде офіційно не працювала та коштів у будівництво не вкладала, однак документального підтвердження даних обставин він не має, а тому не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Однак, у задоволенні позовних вимог про поділ земельної ділянки розміром 0,0860 га кадастровий номер :03:001:0064, цільове призначеннядля будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на якій розташований даний будинок просить відмовити, посилаючись на те, що вказана ділянка набута ним в порядку безоплатної приватизації, є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу в порядку поділу спільного майна подружжя. Також вказав, що дана земельна ділянка протягом тривалого періоду часу перебувала у володінні його сім`ї, однак право власності в установленому порядку на неї не було оформлено, а тому фактично вона була успадкована ним, і позивач не може претендувати на частку у даному майні. Також зазначив, що заперечує щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2005 року, який розірвано рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2019 року.

У даному шлюбі у подружжя народилося двоє дітей-донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області 01 березня 2006 року) та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області 03 червня 2011 року).

Під час перебування у шлюбу відповідачем в порядку приватизації на підставі рішення 2-ї сесії Яремчанської міської ради V-го демократичного скликання №33-2/2006 від 06 липня 2006 року набуто право власності на земельну ділянку площею 0,0860 га, кадастровий номер :03:001:0064, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджуєтьсяДержавним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №891404 від 08 вересня 2006 року.

Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №23 від 27 березня 2007 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_2 на власній земельній ділянці.

16 листопада 2015 року за відповідачем зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 21,4 кв.м., житловою площею 9,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний №47708689 від 16 листопада 2015 року.

Як вбачається із технічного паспорта, виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 10 серпня 2015 року, вказаний житловий будинок складається із однієї кімнати площею 9,4 кв.м та кухні площею 12.0 кв.м.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України(надалі-СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана стаття СК України кореспондується з ч.3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною першою ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно положень ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 вказав, що факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року № 464/7011/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Із роз`яснень викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що за період шлюбу сторонами побудовано житловий будинок загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстроване за відповідачем.

Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на вказаний житловий будинок та не надано суду будь-яких доказів, що дане майно було набуте ним під час шлюбу за особисті кошти, а відтак суд приходить до переконання, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частках відповідно до вимог ст.ст.69,71 СК України.

Щодо вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу земельної ділянки суд зазначає наступне.

Як встановлено в ході судового розгляду, під час перебування у шлюбі відповідачем набуто в порядку приватизації земельну ділянку, 0,0860 га, кадастровий номер :03:001:0064, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Згідно з положеннями ч.1 ст.81, ч.3 ст.116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Із врахуванням наведеного, у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя до задоволення не підлягають, так як в даному випадку вказана земельна ділянка набута відповідачем в порядку приватизації, а тому перебуває у його приватній власності, а правовідносини щодо поділу земельної ділянки ґрунтуються на вимогах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, а не на нормах Сімейного Кодексу України.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 6-814цс15 та постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі №199/2099/17.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та вважає, що вони підлягають до часткового задоволення шляхом визнання житлового будинку загальною площею 21,4 кв.м.,житловою площею 9,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на Ѕ ідеальну частку вказаного житлового будинку та Ѕ частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0860 га, кадастровий номер: :03:001:0064, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , залишивши іншу Ѕ частину зазначеної земельної ділянки у власності відповідача.

У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1536,80 грн. сплаченого судового збору.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

У відповідності до частин першої - другої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою-ч.2 ст.137 ЦПК України.

У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду договір про надання правової допомоги №08 від 05 грудня 2019 року, акт наданих послуг від 19 листопада 2020 року, з якого вбачається, що адвокатом Лейбюком В.П. було надано позивачу наступну правничу допомогу: представництво інтересів сторони у справі-1000 грн.(5 год. вартістю 200 грн.), складання позовної заяви-вартістю 1000 грн., вивчення судової практики 500 грн.(2 ріш. по 250 грн.), а всього на загальну суму 2500 грн. та квитанцію серії ААІ №363207 від 19 листопада 2020 року на суму 2500 грн.

Аналізуючи вказані докази, із врахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості розміру вказаних витрат, суд приходить до переконання, що співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг буде відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1750 гривень. При цьому суд вважає, що відшкодуванню підлягає надана послуга щодо представництва інтересів сторони у судовому засіданні на суму 1000 грн., та частковому відшкодуванню на суму 500 грн. та 250 грн. відповідно підлягають надані послуги щодо складання позовної заяви та вивчення судової практики щодо предмета спору, адже на думку суду, складена позовна заява є типовою, без будь-яких складних правових досліджень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.57, 60, 61,63,68,69,70,71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.368, 377 Цивільного кодексу України, ст.116,120 Земеьного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нерухомого майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 21,4 кв.м.,житловою площею 9,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку загальною площею 21,4 кв.м.,житловою площею 9,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку загальною площею 21,4 кв.м.,житловою площею 9,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0860 га, кадастровий номер: :03:001:0064, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , залишивши іншу Ѕ частину зазначеної земельної ділянки у власності ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1536(одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. сплаченого судового збору та 1750(одну тисячу сімсот п`ятдесят) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 30 березня 2021 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук