справа № 208/8152/20
№ провадження 2/208/854/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання - Грищенко О.Л., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Трухан А.А. про визнання права на обов`язкову частку в спадщині, -

в с т а н о в и в:

I.Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання права на обов`язкову частку в спадщині.

У своєму позові позивач просить суд визнати за нею право на обов`язкову частку у спадщині після померлого батька ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . 23 червня 2020 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, також 29 вересня 2020 р. вона надала до нотаріуса копію пенсійного посвідчення, відповідно до якого є пенсіонером за віком на пільгових умовах. 08.10.2020 р. від нотаріуса надійшов лист, відповідно до якого їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином вона позбавлена права на обов`язкову частку в спадщині після смерті батька.

II. Заяви, клопотання позивача, відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала відзив на позов, в якому відповідач ОСОБА_4 посилалась на те, що померлий її чоловік ОСОБА_5 за життя склав заповіт на її імя на все майно. Вона не має дітей, тому вона та померлий постійно допомогли його дітям позивачу по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Але діти не спілкувались з померлим батьком. Позивач донька померлого не була на похованні свого батька. Також зазначила, що позивач не є особою, яка має на пільгову частку в майні в розумінні законодавства, тому як пенсійний вік жінки є 55 років, а позивачу на час відкриття спадщини було 54 роки.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Трухан А.А. в судове засідання не з`явився, надав пояснення в яких просить суд відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила факт того, що відповідач ОСОБА_4 та померлий ОСОБА_5 є сусідами. Доньку померлого бачила декілька разів, в шлюбі з ОСОБА_4 померлий був приблизно 41 рік, проживали постійно разом.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила факт того, що вона є сусідкою ОСОБА_4 . Позивача ОСОБА_3 в квартирі сусідів ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердила факт того, що померлий ОСОБА_5 є її братом, останні час коли брат хворів через скандал з донькою ОСОБА_3 вона та дружина ОСОБА_4 за ним доглядали. Діти не навідували батька. Поховання ОСОБА_5 сплачувала ОСОБА_4.

III. Процесуальні дії по справі.

21 грудня 2020 р. відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 р., 01 березня 2021 р., 13 квітня 2021 р. 19 травня 2021 р. 28 травня 2021 р., 15 червня 2021 р., 06 серпня 2021 р., 05 жовтня 2021 р. проведено судове засідання в режимі відеонконференції.

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року витребувано докази по справі.

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року в клопотанні про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року справу призначено до розгляду по суті.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що вбачається зі свідоцтвом про смерть, актовий запис № 309 (а.с.8).

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_14 (а.с.11).

25 вересня 2020 року позивач ОСОБА_3 звернулась із заявою про прийняття права на обов`язкову частку в спадщині за законом після смерті батька ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Трухан А.А. (а.с.14).

Як вбачається з роз`яснення Приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Трухан А.А., позивачу ОСОБА_3 повідомлено, що в осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на тримання пенсії на пільгових підставах, право на обов`язкову частку у спадщині не виникає, право на обов`язкову частку в спадщині має належним чином підтверджуватися. Нотаріусом наданий час позивачу в один місяць для надання належних документів, що підтверджують право на обов`язкову частку у спадщині (а.с.16,17).

Відповідно до свідоцтва про одруження відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1979 року (а.с.36).

Власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 24.12.1996 року (а.с.37).

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 на випадок смерті заповідає частку належного йому майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , розпорядження зроблено 08 жовтня 2004 року (а.с.41).

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття1233 ЦК України).

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, вони спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із частиною третьою статті 75 Сімейного кодексу України, непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають:чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Подібні положення також містить стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових.

У той же час статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, віднесено осіб, які досягли встановленого законом пенсійного віку, осіб, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючих осіб, визнаних особами з інвалідністю в установленому порядку.

Розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в частині першій статті 1241 ЦК України, щодо права на обов`язкову частку у спадщині, Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) виходив з положень частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також положень пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме частини четвертої статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абзацу 17 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Висновків щодо наявності права на отримання обов`язкової частки іншими категоріями «непрацездатних» дітей спадкодавця вказане рішення Конституційного Суду України не містить.

Методичні рекомендації щодо вчинення нотаріальних дій (схвалені органами Міністерства юстиції України 29 січня 2009 року, частина III, розділ 1, пункт 4) визначають, що у осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку (для жінок досягнення 55 років, для чоловіків - 60 років), але які мають право на отримання пенсії на пільгових підставах, право на обов`язкову частку у спадщині не виникає.

Пунктом 5.9 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції чинній на момент відкриття спадщини, передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині, передбачене частиною першою статті 1241 ЦК України, виникає у спадкоємця у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 ЦК України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.

Я роз`яснено Верховним Судом про те, що у осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії на пільгових умовах, право на обов`язкову частку у спадщині не виникає.

Верховний Суд України в Ухвалі від 13.04.2011 року (справа № 6-21635св08)дійшов висновку:«…Ухвалюю чи рішення про відмову в позові суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не має права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на день її відкриття не досягла пенсійного віку, встановленого законом для жінок, а вихід її на пенсію на пільгових умовах не свідчить про її непрацездатність і права на обов`язкову частку у спадщині не дає. Такий висновок є правильним...»

Верховний Суд України в Постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 303/674/17 (провадження № 61-29481св18) зазначив: «…Розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в частині першій статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 (справа про право на обов`язкову частку у спадщині неповнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), виходив з положень частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також положень пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме частину четверту статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абз. 17 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку незалежно від групи інвалідності. При цьому, висновків щодо наявності права на отримання обов`язкової частки іншими категоріями «непрацездатних» дітей спадкодавця вказане рішення Конституційного Суду України не містить. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач не має права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на день її відкриття не досяг пенсійного віку, встановленого законом для чоловіків, так як на момент смерті спадкодавця, померлої особи…, виповнилося повних 59 років, тобто він не мав віку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), не був інвалідом та спадкодавець особи… не була годувальником особи…, який мав самостійний дохід…»

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7 підставами для зменшення обов`язкової частки у спадщині можуть бути:1) не підтримання спадкоємцем зв`язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому;2) погане поводження із ним;3) нездійснення належного догляду;4) надання заздалегідь неправдивих свідчень у суді проти спадкодавця;5) звинувачення спадкодавця у вчиненні тяжкого злочину; 6) неповідомлення про те, що готується замах на життя спадкодавця;7) не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці;8) аморальна поведінка обов`язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов`язкову частку;9) виокремлення спадкоємцю певної частки майна ще за життя спадкодавця.

VI. Висновки суду.

Як вбачається з вище зазначеного, позивач ОСОБА_3 не є особою, яка має на пільгову частку в майні в розумінні законодавства, тому як пенсійний вік жінки є 55 років, а позивачу на час відкриття спадщини було 54 роки, на відповідача ОСОБА_4 померлим був складений заповіт.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищенаведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

VII. Розподіл судових витрат.

На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись , ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, ст.ст.81, 89, 114, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Трухан А.А. про визнання права на обов`язкову частку в спадщині, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.