Провадження № 6/161/177/21
У Х В А Л А

31 березня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну сторони її правонаступником та видачу дублікату виконавчого листа у справі № 161/15172/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» звернулося в суд із заявою про заміну сторони її правонаступником та видачу дублікату виконавчого документа. Вимоги мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 19.11.2013 у справі № 161/15172/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором № 999-00030612/1 від 04.10.2012 в розмірі 53581,71 грн. та судовий збір в сумі 479,52 грн.

31.03.2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір про відступлення прав вимоги №126, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 999-00030612/1 від 04.10.2012 перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт». У зв`язку з чим, просить суд замінити стягувача у справі № 161/15172/13-ц за позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 999-00030612/1 від 04.10.2012 з ПАТ «Імексбанк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт». Разом з цим, просить суд видати дублікат виконавчого листа у зв`язку з втратою його оригіналу.

Представник заявника подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Боржник ОСОБА_2 та представник заінтересованої осіби в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі та відкладення розгляду справи не надсилали.

Згідно з ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка стягувача та боржника не перешкоджає розгляду заяви про заміну стягувача.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви, суд установив таке.

Як випливає із рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2013 у справі № 161/15172/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором № 999-00030612/1 від 04.10.2012 в розмірі 53581,71 грн. та судовий збір в сумі 479,52 грн.

Судом встановлено, що 31.03.2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір про відступлення прав вимоги №126, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 999-00030612/1 від 04.10.2012 перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт».

Відповідно до вимог ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, суд за заявою сторони (заінтересованої особи), державного або приватного виконавця замінює таку сторону її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно правової позиції, яка сформульована в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 10/56-08, якщо заявник звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача поза межами відкритого виконавчого провадження стосовно боржника, то це не позбавляє його права звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та не є підставою для відмови судом у задоволенні такої заяви, у разі якщо судом не встановлено обставин закінчення виконавчого провадження у справі належним виконанням судового рішення. У протилежному ж випадку правонаступник стягувачасторони виконавчого провадження, набувши таке право згідно з договором про відступлення права вимоги порядку ст. 512 ЦК України, позбавляється можливості та права реалізувати таке право у виконавчому провадженні у порядку, передбаченомуЗаконом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року по справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18.

Враховуючи вищезазначене та позицію Верховного Суду, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну стягувача є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Водночас, вирішуючи заяву в частині видачу дублікатів виконавчих листів, то суд зазначає наступне.

Після переходу прав вимоги за кредитним договором № 999-00030612/1 від 04.10.2012 до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», від попереднього стягувача ПАТ «Імексбанк» або виконавчої служби до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» оригінал виконавчого листа № 161/15172/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не передавався. Заявник, вважає, що такий оригінал було втрачено, що позбавляє його можливості стягнути заборгованість у примусовому порядку із боржника.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2013 у справі № 161/15172/13-ц станом на сьогодні не виконане.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Разом з тим, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі № 2-5162/10 станом на даний час залишається невиконаним.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 124 Конституції України імперативно визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні ст. 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19.03.1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 17.4 «Перехідних положень» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі № 9зп).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) покладає на нашу державу обов`язок неухильного додержання зобов`язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від нашої держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 p., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 p., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищенаведене та з огляду на принцип обов`язковості виконання судового рішення, надаючи оцінку обставинам, на які посилається заявник як на підставу заявлених вимог, суд вважає за необхідне заяву Першого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 76-80, 258, 261, 354, 442, п. 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», суд-

У Х В А Л И В :

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну сторони її правонаступником та видачу дублікату виконавчого листа у справі № 161/15172/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Замінити вибулого стягувача публічне акціонерне товариство «Імексбанк» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (адреса: вул. Дружби Народів, 228Б, м. Харків, ) у справі № 161/15172/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Видати дублікат виконавчого листа № 161/15172/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 999-00030612/1 від 04.10.2012 в розмірі 53581,71 грн. та судовий збір в сумі 479,52 грн. у справі № 161/15172/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.В. Івасюта