ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/259/21 Справа № 179/1811/19 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 . Сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та відповідач припинили сімейні відносини, дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Відповідач не допускає позивача до спілкування з дитиною, не відповідає на дзвінки, та перешкоджає батьку бачити доньку.

Позивач, має можливість забезпечити донці необхідні умови, бажає допомагати у вихованні дитини, вирішувати усі соціально-побутові питання дитини, займатись її лікуванням та навчанням, вживати усіх заходів для захисту її цивільних прав та обов`язків.

Позивач звертався до Служби у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, співробітниками служби з відповідачем було проведено бесіду, в якій роз`яснено права та обов`язки батьків, однак не зважаючи на це відповідач все одно забороняє батьку бачити дитину.

У зв`язку з тим, що мати дитини, чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою та у її вихованні, він вимушений звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. А саме позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою та визначити наступний порядок зустрічей ОСОБА_3 з батьком за наступним графіком:

- кожний вівторок, четвер без присутності матері з урахуванням зайнятості та стану здоров`я дитини;

- кожні перші та треті вихідні місяця за місцем проживання батька;

- половину днів під час осінніх, зимових та весняних канікул та 45 днів під час літніх канікул за місцем проживання батька, або в будь якому іншому місці на території України або за її межами з метою оздоровлення та відпочинку дитини.

- в інший час батько має право безперешкодно спілкуватися з донькою протягом усього тижня в будні дні, в денний час як по телефону, за допомогою електронного зв`язку.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 .

Сторони мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

Наразі, позивач та відповідач припинили сімейні відносини, дитина залишилась проживати разом з матір`ю.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та має такий склад сім`ї: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою від 10.02.2020 року, виданою виконкомом Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (а.с.84).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.02.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.85). Зазначено, що останні проживають у місті Дніпро.

Відповідач не допускає позивача до спілкування з дитиною, не відповідає на дзвінки, та перешкоджає батьку бачити доньку.

Рішенням виконкому Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 549 від 25.10.2019 року встановлено дні побачень ОСОБА_1 з донькою, зобов`язано матір ОСОБА_2 не чинити перешкоди батькові у спілкуванні з донькою (а. с. 37).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції указував на те, що рішення виконкому Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 549 від 25.10.2019 року, яким встановлено дні побачень ОСОБА_1 з донькою та зобов`язано матір ОСОБА_2 не чинити перешкоди батькові у спілкуванні з донькою не скасовано, є обов`язковим для виконання сторонами, а позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження, що відповідач дійсно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

В ході розгляду справи, як в суді першої інстанції так і апеляційної, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач дійсно чинить перешкоди позивачеві у спілкуванні з дитиною.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку спілкування з дитиною, суд першої інстанції виходив з того, що донька сторін проживає з матір`ю, та законодавством визначено порядок визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків хто проживає окремо від неї, а саме шляхом звернення із вказаним питання до органу опіки та піклування, та можливість звернення до суду, у разі ухилення сторони від виконання рішення органу опіки та піклування.

Крім того, рішення органу опіки та піклування від 25.10.2019 року не скасовано та є обов`язковим для виконання сторонами у зв`язку із чим відсутня підстава для звернення до суду з вимогою щодо визначення позивачеві способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Однак, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання

з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право

на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.19 СК у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Звернення особи до органу опіки та піклування по захист своїх сімейних прав є правом такої особи, а не обов`язком.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною

(за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Проте, суд першої інстанції помилково указаних вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для звернення до суду з вимогою про визначення позивачеві способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Враховуючи задоволення максимальних інтересів дитини, наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у спілкуванні з дитиною, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд приходить до висновку, що позивач має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини право на спілкування зі своєю дочкою та право на її виховання.

Колегія суддів, перевіривши доводи скарги та з`ясувавши обставини справи вважає за необхідне скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти.

У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька на розвиток дитини, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами.

Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 549 від 25.10.2019 року вирішено встановити дні побачень ОСОБА_1 , з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожний тиждень місяця в неділю з 09.00 до 12.00 в присутності матері ОСОБА_2 , та за згодою дитини (а.с.37).

Судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи було встановлено, що матеріали справи не містять письмового висновку щодо розв`язання спору, що виник між батьками ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) щодо участі батька у вихованні дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації матері та дитини.

У зв`язку з чим ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року зобов`язано Службу у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, що виникміж батьками ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) щодо участі батька у вихованні дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (яка проживає разом із матір`ю), на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації надала відповідь щодо неможливості надання вищезазначеного висновку, оскільки ОСОБА_2 хоча і дійсно зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проте, тривалий час не проживає за вказаною адресою, будь-яка інформацію про фактичне її місце проживання відсутня.

У ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції було встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_2 на даний час проживає у Новокодацькому районі м.Дніпро, проте Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради не була залучена до розгляду у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління-службу у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач заперечував проти зобов`язання Управління-службу у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, що виник між батьками ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) щодо участі батька у вихованні дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки це призведе до затягування справи.

Крім того, зазначив, що у матеріалах вже є наявне рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 549 від 25.10.2019 року, яким фактично надано висновок органу опіки щодо розв"язання спору та вирішено встановити дні побачень ОСОБА_1 , з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожний тиждень місяця в неділю з 09.00 до 12.00 в присутності матері ОСОБА_2 , та за згодою дитини (а.с.37), з яким позивач не погоджувався у зв"язку з чим звернувся до суду.

Представник Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради в суді апеляційної інстанції підтримала рішення виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 549 від 25.10.2019 року, зазначила, що вказане рішення прийнято внаслідок з"ясування усіх обставин у цій справі, з урахуванням думки дитини та є належним висновком щодо розв"язання даного спору.

Колегія суддів критично ставиться до вказаного рішення та вважає, що визначення зустрічей з дитиною, лише за постійної присутності матері ОСОБА_2 , з врахуванням того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, не призведе до відновлення теплих батьківських стосунків, а також не забезпечить дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей.

Негативний вплив на психоемоційний стан неповнолітньої та її розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між її батьками на ґрунті неприязних стосунків, свідком яких і є дитина.

Таким чином, уникнути впливу на неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , указаних психотравмуючих факторів можливо шляхом установлення побачень батька з дочкою без присутності матері.

Вік ОСОБА_3 - повних 13 років, свідчить про досягнення нею певного ступеня розвитку, який, дозволяє їй перебувати окремо від матері, але під наглядом дорослої людини певний проміжок часу, що не може завдати дитині істотної шкоди.

Позивач має постійне місце роботи, забезпечений житлом, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання.

Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів того, що позивач зловживає алкогольними напоями, застосовує фізичну силу щодо неї та дитини.

Висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 4093 від 17.12.2018 року про виявлення легких тілесних ушкоджень у ОСОБА_2 не є підтвердженням винної поведінки позивача по відношенню до дитини, негативного впливу на неї і як наслідок усунення його від участі у її вихованні.

Крім того, відповідачем не було надано доказів звернення до правоохоронних органів із заявами про неправомірні дії позивача.

Така правова позиція узгоджується із постановою ВС від 06 травня 2020 року у справі № 487/2621/17-ц.

Також, суд апеляційної інстанції враховує пояснення надані відповідачкою в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції, яка неодноразово наголошувалось, що вона ніколи не чинила та не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з ОСОБА_3 та навпаки згодна, щоб батько бачився зі своєю донькою. Відповідач зазначала, що саме донька заперечує щодо спілкування з батьком, однак не забезпечила явку до суду доньки для надання пояснень.

В свою чергу апелянт заперечував проти проведення опитування судом за його відсутності, а тому заперечував проти її виклику до суду.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи встановлені обставини у справі та в межах доведеності сторонами як заявлених вимог та і заперечень, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо способу участі батька - ОСОБА_1 у вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховує графік навчання дитини:

- заняття у школі - з понеділка по п`ятницю з 8 год. 30 хв. до 15 год. 00 хв.;

- танці - вівторок, четвер, п"ятниця, субота з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.;

- заняття на підготовчому відділенні - у неділю з 09 год. 40 хв. до 15 год. 00 хв.

Крім того, колегією суддів враховується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має хронічних захворювань чи будь-яких обмежень за станом здоров`я.

Зважаючи на вищевикладене, на думку колегії суддів, позовні вимоги в частині визначення порядку зустрічей та годин спілкування з дитиною слід задовольнити частково та визначити такий спосіб участі батька - ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожну середу з 16.00 до 19.00 без присутності матері ;

- кожні першу та третю суботу місяця з 10.00 до 19.00 без присутності матері, з можливістю відвідувати місце проживання батька та місця дозвілля, що відповідають віку дитини;

- щороку, під час літніх канікул тривалістю до 14 днів поспіль для оздоровлення та один тиждень під час зимових канікул з обов"язковим повідомленням матері ОСОБА_2 про місце такого відпочинку, з обов"язковим попереднім повідомленням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не менше ніж за 3 календарні дні про місце та час відпочинку з можливістю відвідування місця проживання батька.

Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси неповнолітньої дитини, повністю відповідатиме можливості дитини у повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині визначення порядку спілкування з дитиною та відмовою у задоволенні позовних вимог в частині зобов"язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Магдалинівської районної державної адміністрації, Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування - задовольнити частково.

Встановити графік спілкування ОСОБА_1 з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожну середу з 16.00 до 19.00 без присутності матері ;

- кожні першу та третю суботу місяця з 10.00 до 19.00 без присутності матері, з можливістю відвідувати місце проживання батька та місця дозвілля, що відповідають віку дитини;

- щороку, під час літніх канікул тривалістю до 14 днів поспіль для оздоровлення та один тиждень під час зимових канікул з обов"язковим повідомленням матері ОСОБА_2 про місце такого відпочинку, з обов"язковим попереднім повідомленням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не менше ніж за 3 календарні дні про місце та час відпочинку з можливістю відвідування місця проживання батька.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко