У Х В А Л А

25 березня 2021 року

м. Київ

справа № 161/14194/20

провадження № 61-2946ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень договору споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк»(далі - АТ «Ідея Банк») про визнання недійсними окремих положень договору споживчого кредиту.

Позов обгрунтований тим, що 14 серпня 2019 року між ним та АТ «Ідея Банк» укладений договір кредиту та страхування № Z06.00202.005588978, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 56 000,00 грн строком на 12 місяців із процентною ставкою 21,99 % річних, а позичальник зобов`язується повернути кредит на умовах, визначених кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору під час користування кредитом, банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5 додатку №1 як «Інші послуги банку».

Згідно пункту 4 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.

Відповідно до пункту 5 додатку №1 до кредитного договору позичальник повинен сплатити банку кошти за «інші послуги банку» за весь період дії кредитного договору у розмірі 10 706, 28 грн.

12 серпня 2020 року ним погашено кредитний договір у повному обсязі з урахуванням оплати «інших послуг банку».

Вважає, що пункт 1.5 кредитного договору та пункт 5 додатку № 1 до кредитного договору є такими, що не відповідають законодавству України щодо споживчого кредитування та захисту прав споживачів, оскільки встановлено щомісячну плату за «інші послуги банку», тобто додаткову послугу банку, яка за законом повинна надаватись безоплатно.

Позивач вважає, що порушені його права, як споживача, тому просив визнати недійсними з моменту укладення пункт 1.5 договору кредиту та страхування від 14 серпня 2019 року № Z06.00202.005588978 та пункту 5 додатку № 1 до договору кредиту та страхування.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення пункт 1.5. договору кредиту та страхування від 14 серпня 2019 року № Z06.00202.005588978, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк».

Визнано недійсним з моменту укладення пункт 5 додатку № 1 до договору кредиту та страхування від 14 серпня 2019 року № Z06.00202.005588978, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», в частині встановлення платежу «інші послуги банку».

Стягнено з АТ «Ідея Банк» в дохід держави 840,80 грн судового збору.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про нарахування та сплату «інших послуг банку» не відповідає передбаченим частині третій статті 509 та частинам першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам конституційного принципу верховенства права. Визначення у спірному договорі щомісячної плати за додаткова послуга банку, яка за законом повинна надаватися позивачу безоплатно, є несправедливим і суперечить принципам розумності та добросовісності, у зв`язку із чим оспорювані позивачем пункти кредитного договору є несправедливими та підлягають визнанню недійсними.

Постановою Волинського апеляційного суду від 18 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» задоволено.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що між сторонами досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору відповідно до статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2021 року.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у цій справі є визнання недійсними окремих положень договору споживчого кредиту. Справа є незначної складності, а отже, малозначною.

ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначає, що справа має виняткове значення для нього, касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для розгляду справи судом касаційної інстанції, а саме касаційна скарга стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому є підстави для відкриття касаційного провадження у справі..

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Витребувати із Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріали цивільної справи № 161/14194/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень договору споживчого кредиту.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 26 квітня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко