ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1166/21 Справа № 205/4665/20 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії закрито. Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 її право на звернення із відповідною заявою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду від 29 вересня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень п.3, 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення чи неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії (а.с. 1, 2).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі (а.с. 16, 17).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії закрито (а.с. 61-62).

В оскаржуваній ухвалі від 29 вересня 2020 року суд першої інстанції виходив з того, що даний спір має розглядатись у порядку адміністративного судочинства, та на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрив провадження у справі, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що належить вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Цивільний процесуальний кодекс передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по друге - суб`єктний склад такого спору (однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2020 року ОСОБА_1 у порядку цивільного судочинства звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , в якому просила визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у неповерненні їй автомобіля NISSAN MAXIMA, зеленого кольору, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 01 липня 2010 року та зобов`язати відповідача повернути їй вищевказаний автомобіль та ключі від нього (а.с. 1, 2).

Встановлено, вказаний автомобіль, який належить на праві власності позивачу, було вилучено 11 червня 2015 року під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , при проведенні досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000317 від 15 листопада 2013 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у зв`язку із вчиненням ними кримінального правопорушення. Вказаний транспортний засіб на момент його вилучення мав статус тимчасово вилученого майна згідно із вимогами ст. 168 КПК України.

Після тимчасового вилучення вказаного майна уповноважений слідчий 28 жовтня 2015 року звертався в порядку ст.173 КПК до слідчого судді із клопотанням про арешт такого тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року (справа № 200/23159/15-к було відмовлено у задоволені клопотань про арешт вказаного автомобіля «NISSAN MAXIMA», зеленого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 01 липня 2010 року.

Після постановлення вказаної ухвали про відмову у задоволенні клопотань слідчого про арешт вказаного майна зазначений автомобіль не було повернуто його власнику.

Вказані обставини встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 205/849/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, яка набрала законної сили (а.с. 9-12).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає, зокрема, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Під час досудового слідства бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна ОСОБА_1 не оскаржувалась.

Встановлено, що наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000317 закінчено. Провадження перебуває на розгляді у суді, остаточне рішення за наслідками його розгляду судом у справі не прийнято, спірний автомобіль власнику не повернуто.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії фактично стосуються утримання відповідачем автомобіля NISSAN MAXIMA, номерний знак НОМЕР_1 , без достатніх правових підстав. Тому, для вирішення цього спору не можна використати способи захисту, передбачені в адміністративному судочинстві.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року про закриття провадження у справі у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді