Ухвала

Іменем України

29 березня 2021 року

м. Київ

справа № 362/5097/20

провадження № 61-4212ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», яка підписана представником Хромовим Олександром Вікторовичем, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до товариства з обмеженою відповідальністю «Гвоздів-Град» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до суду із позовом до ТОВ «Гвоздів-Град», у якому просило усунути загрозу магістральному газопроводу-відводу до ГРС «Обухів» шляхом невідкладного знесення (демонтажу) огорожі та асфальтної дороги на земельних ділянках, що знаходяться в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС «Обухів».

Позовна заява мотивована тим, що магістральний газопровід-відвід до ГРС « Обухів» (діаметр - 700 мм) перебуває на балансі ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» і проходить він по території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області. Розмір охоронної зони з обох боків від осі газопроводу становить 200 метрів. Як зазначає позивач, він здійснює експлуатацію магістральних газопроводів, отриманих на праві господарського відання в державі та забезпечує транспортування і транзит газу за міжнародними угодами. При виконанні обов`язків покладених на позивача нормативними актами, під час обстеження охоронної зони зазначеного газопроводу працівниками Боярського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ Оператор ГТС України» виявлено, що ТОВ «Гвоздів -Град» в адміністративних межах Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, в охоронній зоні на ділянці магістрального газопроводу-відводу до ГРС «Обухів», діаметром - 700 мм, км 0,0- км, робочий тиск - 5,5 МПа) здійснюється порушення охоронної зони, а саме - на земельних ділянках з кадастровими номерами 1:01:003:0056 та 0: 02:004:0038, які перебувають у власності та користуванні відповідача, були проведені роботи з встановлення огорожі та проведено будівництво асфальтної дороги. Враховуючи, що земляні роботи в охоронній зоні кабелів високої напруги, діючих газопроводів та інших комунікацій слід проводити після одержання дозволу від організації, що їх експлуатують, а такого дозволу позивач не надав відповідачу, тому дії відповідача є грубим порушенням чинного законодавства.

Позивач вважає, що магістральним газопроводам загрожує небезпека, яка виражається в недотриманні відповідачем вимог Правил охорони магістральних газопроводів, оскільки будівництво в охоронних зонах перешкоджає, а іноді й робить неможливим проведення робіт по ремонту та обслуговуванню газопроводів, що може значно збільшити збитки та ускладнити ліквідацію можливої аварії та призвести до людських жертв.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження з підстав пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), роз`яснено позивачу право на звернення з позовом до відповідного господарського суду за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що вказаний спір необхідно розглядати за правилами господарського судочинства, що виключає можливість його розгляду у порядку цивільного судочинства.

ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» засобами поштового зв'язку 11 березня 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Хромовим О. В., на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У клопотанні, яке додане до касаційної скарги, ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що постанову апеляційного суду від 21 січня 2021 року товариству засобами електронного поштового зв'язку надіслано 27 січня 2021 року. ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» в межах строку встановленого статтею 390 ЦПК України засобами поштового зв'язку 24 лютого 2021 року подало до Київського апеляційного суду касаційну скаргу на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року. Проте, листом Київського апеляційного суду від 02 березня № 0606/638/21 касаційну скаргу повернуто ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» з доданими до неї матеріалами. Враховуючи, що станом на день подачі касаційної скарги 24 лютого 2021 року система Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи не функціонувала та не функціонує, звернення ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» до апеляційного суду було своєчасним, проте оскільки суд апеляційної інстанції повернув матеріали касаційної скарги, позивач пропустив строк на касаційне оскарження з поважних причин. На підтвердження вказаних обставин надано копію супровідного листа Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року № 0606/638/2021; копію конверта, в якому апеляційним судом повернуто товариству касаційну скаргу та додані матеріали зі штрихкодовим ідентифікатором № 936; опис вкладення адресованому Київському апеляційному суду 24 лютого 2021 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині третій статті 390 ЦПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не прийняли до уваги той факт, що між сторонами не має господарських правовідносин. Даний спір не стосується виконання, невиконання або неналежне виконання будь-якого правочину. Спір виник не з господарських, а із земельних правовідносин.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» посилались на те, що магістральний газопровід - відвід до ГРС « Обухів» (діаметр - 700 мм) перебуває на їх балансі і проходить по території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області. Розмір охоронної зони з обох боків від осі газопроводу становить 200 метрів. Він здійснює експлуатацію магістральних газопроводів, отриманих на праві господарського відання в державі та забезпечує транспортування і транзит газу за міжнародними угодами. При виконанні обов'язків покладених на позивача нормативними актами, під час обстеження охоронної зони зазначеного газопроводу працівниками Боярського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТОВ Оператор ГТС України» виявлено, що ТОВ «Гвоздів -Град» в адміністративних межах Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, в охоронній зоні на ділянці магістрального газопроводу-відводу до ГРС «Обухів», діаметром - 700 мм, км 0,0- км, робочий тиск - 5,5 МПа здійснюється порушення охоронної зони, а саме - на земельних ділянках з кадастровими номерами 1:01:003:0056 та 0: 02:004:0038, які перебувають у власності та користуванні відповідача, були проведені роботи з встановлення огорожі та проведено будівництво асфальтної дороги. Враховуючи, що земляні роботи в охоронній зоні кабелів високої напруги, діючих газопроводів та інших комунікацій слід проводи після одержання дозволу від організації, що їх експлуатують, а такого дозволу позивач не надав відповідачу, тому дії відповідача є грубим порушенням чинного законодавства. Позивач вважає, що магістральним газопроводам загрожує небезпека, яка виражається в недотриманні відповідачем вимог Правил охорони магістральних газопроводів, оскільки будівництво в охоронних зонах перешкоджає, а іноді й робить неможливим проведення робіт по ремонту та обслуговуванню газопроводів, що може значно збільшити збитки та ускладнити ліквідацію можливої аварії та призвести до людських жертв, а тому просив усунути загрозу магістральному газопроводу - відводу до ГРС «Обухів» шляхом невідкладного знесення (демонтажу) огорожі та асфальтної дороги на земельних ділянках, що знаходяться в охоронній зоні магістрального газопроводу-відводу до ГРС «Обухів».

Таким чином, предмет спору пов'язаний з господарською діяльністю сторін.

Відповідно до пункту 6 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 235/4376/15-ц вказано, що: «спір у цій справі виник у правовідносинах із захисту права власності на майно, яке використовується в господарській діяльності, а сторонами цього спору є юридичні особи, що відповідає критеріям належності справи до господарського судочинства. Визначення позивачем у позові такого складу сторін у справі (позивача та відповідача), який не відповідає реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах, не може змінювати вид судочинства, в якому слід розглядати такий спір.».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 522/5580/16-ц вказано, що: «спір з урахуванням його суб'єктного складу повинен розглядатися в порядку господарського судочинства. Відповідно до статті першої ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.».

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції господарських судів України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» строк на касаційне оскарження ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», яка підписана представником Хромовим Олександром Вікторовичем, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до товариства з обмеженою відповідальністю «Гвоздів-Град» про зобов`язання до вчинення певних дій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов