печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань - Романченко Д.Л.,

за участю:

приватного виконавця: не з`явився,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович (далі - заявник, Приватний виконавець Павлюк Н.В.) звернувся до суду з поданням, у якому просить: звернути стягнення на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН 23084602, право власності на який не зареєстровано в установленому законом порядку; звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,1010 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:005:0051, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку.

В обґрунтування подання заявник зазначає, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 63079732 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 29.10.2010 року у справі № 2-477/10, про стягнення з ОСОБА_1 (далі - боржник, ОСОБА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» (далі - ПАТ «Фольксбанк») 22 642 долари США 03 центи заборгованості за кредитним договором від 15.05.2008 року № КF 49106, 1 700 грн. у відшкодування судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року у справі № 757/41514/19-ц замінено стягувача з ПАТ «Фольксбанк» на Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») у справі № 2-477/10.

Постановою Приватного виконавця Павлюка Н.В. від 18.09.2020 року відкрито виконавче провадження № 63079732, копія постанови направлена боржнику.

Постановою Приватного виконавця Павлюка Н.В. від 29.09.2020 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.12.2020 року садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН 23084602, а також земельна ділянка площею 0,1010 га за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:005:0051, обтяжені іпотекою на підставі іпотечного договору від 15.05.2008 року, який був укладений боржником на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 15.05.2008 року № КF 49106.

Згідно з договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 15.05.2008 року та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2008 року боржник придбав вищевказані садовий будинок та земельну ділянку, однак право власності на це майно боржник не зареєстрував в установленому законом порядку, що підтверджується відомостями з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.12.2020 року.

В ході перевірки майнового стану боржника при примусовому виконанні рішення суду встановлено, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби, що підтверджується відповіддю МВС України від 10.11.2020 року; згідно з відповідями Пенсійного фонду України від 10.11.2020 року боржник не отримує пенсію та не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами.

22.09.2020 року боржнику направлено виклик приватного виконавця від 22.09.2020 року з вимогою про явку до офісу приватного виконавця та надання відповідних документів, проте боржник не виконав ці вимоги.

Незважаючи на вимогу приватного виконавця, викладену в постанові про відкриття виконавчого провадження, боржник не подав декларацію про майно та доходи у встановлений строк.

Отже, вжиті приватним виконавцем заходи не призвели до виконання рішення суду боржником, який ухиляється від його виконання.

З огляду на зазначене, на підставі ч. 10 ст. 440 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Приватний виконавець у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд на підставі ч. 4 ст. 440 ЦПК України вважає можливим розглянути подання за його відсутністю.

Згідно з ч. 11 ст. 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши подання приватного виконавця та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2010 року у справі № 2-477/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» 22 642 долари США 03 центи заборгованості за кредитним договором від 15.05.2008 року № KF 49106, 1 700 грн. у відшкодування судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

29.10.2010 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 2-477/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» 22 642 долари США 03 центи заборгованості за кредитним договором від 15.05.2008 року № КF 49106, 1 700 грн. у відшкодування судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року у справі № 757/41514/19-ц замінено стягувача з ПАТ «Фольксбанк» на АТ «Таскомбанк» у справі № 2-477/10.

Постановою Приватного виконавця Павлюка Н.В. від 18.09.2020 року відкрито виконавче провадження № 63079732; копія постанови направлена боржнику.

Постановою Приватного виконавця Павлюка Н.В. від 29.09.2020 року в межах виконавчого провадження № 63079732 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.12.2020 року садовий будинок, незавершений будівництвом, за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН 23084602, а також земельна ділянка площею 0,1010 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:005:0051, обтяжені іпотекою на підставі іпотечного договору від 15.05.2008 року, за яким іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем - Відкрите акціонерне товариство «Електрон Банк» (далі - ВАТ «Електрон Банк».

15.05.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, згідно з яким останній придбав за обумовлену цим договором грошову суму садовий будинок, незавершений будівництвом, літню кухню та доріжку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, кадастровий номер :05:005:0051.

15.05.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з яким останній придбав за обумовлену цим договором грошову суму земельну ділянку, кадастровий номер :05:005:0051, для ведення садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1010 га.

У рішенні Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2010 року у справі № 2-477/10 суд установив, що 15.05.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KF 49106, відповідно до якого боржнику надано грошові кошти в розмірі 21 тис. доларів США строком на 25 років на придбання земельної ділянки площею 0,1010 га та садового будинку, що знаходиться в стані незавершеного будівництва, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

15.05.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого останній передав банку в іпотеку вищевказані садовий будинок та земельну ділянку на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 15.05.2008 року № KF 49106.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.12.2020 року право власності на зазначені садовий будинок і земельну ділянку боржник не зареєстрував в установленому законом порядку.

У рішенні Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2010 року у справі № 2-477/10 суд також установив, що відповідно до п. 1.1 статуту ПАТ «Фольксбанк», затвердженого загальними зборами акціонерів 03.08.2009 року та погодженого Управлінням Національного банку України у Львівській області 07.09.2009 року, останнє створено шляхом перейменування Відкритого акціонерного товариства «Фольксбанк» (далі - ВАТ «Фольксбанк») у ПАТ «Фольксбанк» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Фольксбанк» (правонаступника щодо усіх прав та обов`язків ВАТ «Електрон Банк»).

Згідно з ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Об`єкт незавершеного будівництва - це об`єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з положеннями ст. 331 Цивільного кодексу України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що об`єкти незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації прав, та передбачена окрема процедура для державної реєстрації права власності на них.

Згідно з положеннями ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту його державної реєстрації.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Усі наступні обтяження майна, що є предметом іпотеки, мають наступні черги задоволення вимог, після первісного іпотекодержателя, та не можуть бути перешкодою для задоволення вимог первісного іпотекодержателя.

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

За положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З правового аналізу даних норм вбачається, що спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Проте, у разі якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються лише загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 3, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

За положеннями ч.ч. 4, 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з іпотечним договором, укладеним 15.05.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 , іпотекодержателем спірного нерухомого майна є ПАТ «Фольксбанк» (правонаступник усіх прав та обов`язків ВАТ «Електрон Банк»), яке має пріоритетне (переважне) право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими обтяжувачами.

В ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року вказано, що 16.12.2013 року ПАТ «Фольксбанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів. ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Фольксбанк». 16.10.2018 року АТ «Таскомбанк» стало правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «ВіЕс Банк». У рішенні Національного банку України від 30.10.2018 року № 728-рш зазначено, що правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків ПАТ «ВіЕс Банк» виникло у АТ «Таскомбанк» 16.10.2018 року.

З огляду на зазначене, можна стверджувати, що стягувач у даній справі - АТ «Таскомбанк» є правонаступником, у тому числі, прав та обов`язків іпотекодержателя ВАТ «Електрон Банк» за іпотечним договором від 15.05.2008 року, укладеним останнім з боржником. Тобто, стягувач АТ «Таскомбанк» є іпотекодержателем спірних садового будинку та земельної ділянки.

У зв`язку з тим, що боржник не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН 23084602, а також на земельну ділянку площею 0,1010 га за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка 56/57, кадастровий номер :05:005:0051, Приватний виконавець Павлюк Н.В. звернувся до суду саме з поданням про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що боржником було придбано вказані садовий будинок та земельну ділянку на підставі договорів купівлі-продажу, отже, боржник набув право власності на спірне нерухоме майно шляхом укладення відповідних правочинів.

Разом з тим, боржник після набуття права власності на це нерухоме майно не зареєстрував його у встановленому законом порядку, що унеможливило звернення стягнення приватним виконавцем на іпотечне нерухоме майно в загальному порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що на час розгляду справи залишилось невиконаним рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2010 року у справі № 2-477/10, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» 22 642 дол. США 03 центи заборгованості за кредитним договором від 15.05.2008 року № KF 49106, 1 700 грн. у відшкодування судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Суд бере до уваги також практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Зважаючи, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2010 року у справі № 2-477/10 боржник у добровільному порядку не виконав; приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду; АТ «Таскомбанк», на якого замінено стягувача - ПАТ «Фольксбанк» (правонаступника щодо усіх прав та обов`язків ВАТ «Електрон Банк»), має пріоритетне (переважне) право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими обтяжувачами; спірне нерухоме майно набуте боржником на підставі договорів купівлі-продажу, однак право власності на нього в установленому законом порядку не зареєстроване, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 440 ЦПК України, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення подання приватного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 575 Цивільного кодексу України, ст. 125 Земельного кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 259, 260, 353, 354, 440, пп. 15.5 п. 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН 23084602; земельну ділянку, площею 0,1010 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:005:0051, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, з метою примусового виконання виконавчого листа, виданого 29.10.2010 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 2-477/10.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя Є.С. Хайнацький