Провадження №2/522/2985/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м.Одеса у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду 24.12.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , за яким просив:

1.Стягнути зі страхової компанії на його користь грошові кошти у розмірі 13 560, 84 грн.; витрати за послуги експерта у розмірі 1962 грн.;

2. Стягнути із ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2000 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.;

3. стягнути пропорційно з відповідачів понесені ним судові витрати.

Згідно обґрунтування позову, 14 серпня 2019 року о 21 год. 15 хв. у м. Одесі по вул. Гаванній, буд. 6, рухаючись заднім ходом автомобіль «BMW Х-5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , не впевнившись у безпеці маневру, допустив зіткнення з автомобілем позивача «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який стояв. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2019 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказував, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АО №2482944 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ліміт за шкоду майна становить 130 000 грн. та франшиза визначена 2000 грн..

Зазначив, що згідно висновку експерта Вітвіцького І.І. №43/20-Е, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого у результаті ДТП 14.08.2020 року, становить 24 149, 81 грн.. Вартість послуг експерта склала 1 962 грн..

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» 11.11.2020 року здійснило позивачу виплату стразового відшкодування у розмірі 8 588, 97 грн.. У подальшому, 02.12.2020 року, позивач подав до товариства заяву про відшкодування страхової шкоди згідно висновку експерта Вітвіцького І.І. №43/20-Е, проте до теперішнього часу відповіді позивач не отримав. Тому звертаючись до суду з дійсним позовом позивач вважає, що страхова компанія частково здійснила виплату страхового відшкодування та він має право на отримання недоплаченої частки страхування у сумі 13 560,84 грн. (24 149, 18 грн. (згідно висновку експерта) 2000 грн. (франшиза) 8 588, 97 грн. (сума виплаченого відшкодування), а також витрат за послуги експерта у розмірі 1962 грн..

Також вважає, що ОСОБА_2 як винна особа повинна відшкодувати йому збитки у вигляді франшизи 2000 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, посилався на те, що остання виразилась у душевних стражданнях, пов`язаних із ДТП, порушенням налагодженого стану життя, переживаннями, емоційною напругою, зміненням звичайного життєвого устрою, неможливістю тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням.

За викладеного, звернувся до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Через відсутність доказів належного сповіщення сторін, розгляд справи 18.01.2021 року був відкладений на 24.02.2021 року.

До суду 18.02.2021 року ОСОБА_2 подала відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення (а.с.81-94).

Відзив на позов було подано представником страхової компанії 18.02.2021 року (а.с.97-112), згідно якого також заперечував проти позову та просив відмовити. Зазначили, що 19.08.2020 року ОСОБА_1 було надано до Товариства повідомлення про ДТП від потерпілого та 19.08.2020 року - заяву про страхове відшкодування. Вказаною заявою, Позивач повідомив банківські реквізити рахунку на який слід перераховувати страхове відшкодування, у разі прийняття відповідного рішення, а також вищезазначеною заявою Позивач підтвердив, що згоден із способом і розміром збитку, розрахованого Страховиком. Товариство вчасно в 10 ти денний термін передбачений ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» направило свого представника для огляду пошкодженого автомобіля, що підтверджується протоколом огляду, здійснило розрахунок страхового відшкодування в порядку передбаченому законом на підставі аварійного сертифікату № 31-D/76/4 від 29.09.2020 року. Зауважень щодо обсягу зафіксованих пошкоджень Позивачем не зазначено. Заперечення щодо неправомірних дій представника Страховика під час огляду пошкодженого ТЗ та визначення розміру страхового відшкодування Позивачем не надавались страховику. Відповідно до аварійного сертифікату № 31-D/76/4 від 29.09.2020 року коефіцієнт фізичного зносу становить 48,10 %, а вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 12 706,76 грн. з урахуванням ПДВ, 10 588,97 грн. без урахування ПДВ. Вказували, що оскільки Товариству не було надано належних доказів понесених витрат з оплати ПДВ, а саме актів виконаних робіт, рахунків, платіжних доручень тощо, Товариством, згідно ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт та виплачене страхове відшкодування в розмірі 8 588,97 грн. за вирахуванням 20% ПДВ та франшизи (2 000,00 грн.), на рахунок вказаний заявником, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідач перерахував страхове відшкодування в розмірі 8 588,97 грн. 11.11.2020 року на рахунок вказаний в заяві про виплату страхового відшкодування у порядку та у спосіб передбачений Законом. Отже вважають, що страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем у повному обсязі. За викладеного просили відмовити у позові.

У судовому засіданні були присутні: представник позивача ОСОБА_3 , який підтримав позовні вимоги та просив задовольнити; представник страхової компанії Борзункова Ю.М., яка заперечувала проти позову за обставин, викладених у відзиві; та відповідачка, яка також заперечувала проти позову та просила відмовити.

За клопотанням сторін по справі було оголошено перерву до 25.02.2021 року. За клопотання представника позивача 25.02.201 року по справі було оголошено перерву до 10.03.2021 року. Через неявку представника позивача та страхової компанії, за клопотанням сторони позивача розгляд справи 10.03.2021 року був відкладений на 23.03.2021 року.

У судовому засіданні 23.03.2021 року був присутній представник позивача адв. Селіванов С.А., який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. При цьому зазначив, що спірний автомобіль був відремонтований, проте докази щодо вартості ремонту надати не можуть.

Також заявився представник страхової компанії Борзункова Ю.М., яка заперечувала проти вимог та просила відмовити, посилаючись на те, що ними зобов`язання з виплати страхового відшкодування виконані у повному обсязі.

З`явилась відповідачка ОСОБА_2 , яка також заперечувала проти вимог та просила відмовити із урахування її позиції, викладеної у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що 14 серпня 2019 року о 21 год. 15 хв. у м.Одесі по вул.Гаванній, буд.6, рухаючись заднім ходом автомобіль «BMW Х-5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , не впевнившись у безпеці маневру, допустила зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , належному на праві власності ОСОБА_1 , який стояв.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2019 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (справа №522/15285/20).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована згідно діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АО №2482944 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ліміт за шкоду майна становить 130 000 грн. та франшиза визначена 2000 грн.

19.08.2020 року позивачем було надано до Товариства повідомлення про ДТП від потерпілого, а також заяву про страхове відшкодування.

На виконання вимог п.34.2 ст.34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» 19.08.2020 року було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 , про що складено відповідний протокол огляду ТЗ, який підписаний Позивачем.

Суд вбачає, що зауважень щодо обсягу зафіксованих пошкоджень в протоколі огляду від 19.08.2020 року Позивачем не зазначено. Заперечення щодо неправомірних дій представника Страховика під час огляду пошкодженого ТЗ та визначення розміру страхового відшкодування Позивачем страховику не надавалось.

Порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати визначено статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Після огляду транспортного засобу, страхова компанія здійснила розрахунок страхового відшкодування в порядку передбаченому законом на підставі аварійного сертифікату №31-D/76/4 від 29.09.2020 року.

Відповідно до аварійного сертифікату №31-D/76/4 від 29.09.2020 року коефіцієнт фізичного зносу становить 48,10 %, а вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 12 706,76 грн. з урахуванням ПДВ, 10 588,97 грн. без урахування ПДВ.

11 листопада 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АО2482944 та постанови від 15.09.2020 року (справа № 522/15285/20) здійснило позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 8 588, 97 грн. у якості відшкодування матеріального збитку, завданого позивачу в результаті ДТП 14 серпня 2020 року.

Факт отримання страхового відшкодування визнається позивачем.

Також як вбачається з матеріалів справи, позивач у подальшому, 24.08.2020 року, за власні кошти замовив проведення експертизи для встановлення розміру завданої йому матеріальної шкоди.

Згідно доданого до позову висновку експерта Вітвіцького І.І. від 16.09.2020 року №43/20-Е, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого у результаті ДТП 14.08.2020 року, становить 24 149, 81 грн.

Вартість послуг експерта склала 1 962 грн.

Отже, позивач просив стягнути зі страхової компанії на його користь суму недоплаченої частки страхування у розмірі 13 560,84 грн. (24 149, 18 грн. (згідно висновку експерта від 16.09.2020 року) 2000 грн. (франшиза) 8 588, 97 грн. (сума виплаченого відшкодування)), а також витрат за послуги експерта у розмірі 1962 грн..

В судовому засіданні також було встановлено, що позивачем було відремонтовано транспортний засіб, в підтвердження чого представником позивача надано копії акту виконаних робіт від 23.09.2020р. на суму 26 638грн.80 коп. без ПДВ (а.с.135), але доказів оплати за виконання таких робіт суду не надано. При цьому суд також враховує, що представник позивача просив за таких обставинах не розглядати клопотання про призначення судової експертизи.

Вирішуючи спір у цій частині суд виходить із наступного.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його представника) або іншої особи, визначеної договором. Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон).

Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Cтрахова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статей 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зі змісту пункту 22.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі ст.1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу, в більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страховик обраховує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 вказаного Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з п.33.3 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

У пункті 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбаченихст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Отже, спеціальним Законом обов`язок оцінити розмір шкоди покладено на страховика.

Суд приймає до уваги твердження представника страхової компанії про те, що підписавши заяву ЦВ (потерпілого), позивач, зокрема, підтвердив, що згідна із способом і розміром збитку, розрахованим Страховиком.

Крім цього, у суду відсутні підстави вважати аварійний сертифікат №31-D/76/4 від 07.11.2020 року, виконаний аварійним комісаром ОСОБА_4 , є неповним або недійсним, оскільки позивач не надав доказів рецензування вищезазначеного аварійного сертифікату №31-D/76/4 від 07.11.2020 року, а відтак він є дійсним.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Проте позивач документально не підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ , чи без ПДВ.

При цьому у наданому позивачем висновку експерта ОСОБА_5 від 16.09.2020 року №43/20-Е, встановлено коефіцієнт фізичного зносу 55%., а згідно аварійного сертифікату №31-D/76/4 від 29.09.2020 року - 48.10 %..

Приписи статті 29 та пункту 32.7 статті 32 цього Закону передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ.

Зазначене також підтверджується висновком постанови КГС у складі Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17.

У постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Судом встановлено також, що позивач не надавав відповідачу документи щодо понесених витрат за актом виконаних робіт .

Абзац другий пункту 12.1 статті 12 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Також судом встановлено, на що також звертає увагу представник відповідача, що Висновок експерта Вітвіцького І.І. від 16.09.2020 року №43/20-Е не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18.

Таким чином, судом встановлено, що ТВД СК «Альфа-Гарант» було повністю виконано перед ОСОБА_1 зобов`язання щодо страхової виплати, .

Таким чином достеменно не підтверджено вартість різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи у тому розмірі, що просить у позові позивач, у зв`язку з чим суд вважає що позов до ТДВ СК «Альфа-Гарант», є недоведеним, а тому не підлягає задоволенню .

Вимога позивача про відшкодування витрат на проведення експертного дослідження не підлягає задоволенню, оскільки має похідний характер.

Щодо вимог позивача, пред`явлених до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 2000 грн. як франшизи.

Поняття "франшиза" міститься в статті 9 Закону України "Про страхування", відповідно до якої франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст.12, п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, суд вбачає, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення з ОСОБА_2 франшизи підлягають задоволенню

Щодо вимог позивача, пред`явлених до ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн..

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

Відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

Утім, матеріали справи не містять жодного належного доказу, щоб свідчив про заподіяння відповідачем позивачу моральних страждань, тому позивачем не доведено позовні вимоги у цій частині.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, а саме стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 120, 10 грн..

Керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.15-16, 22-23, 979, 990, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст.12, п.36.6 ст. 36, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 51, 78, 76-81, 82, 89, 141, 185, 223, 247, ч.10,11 ст.256, 258, 259, 263, 265, 268, 274-275, 354ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) та судовий збір у розмірі 120,10 грн. (сто двадцять гривень 10 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складений 29.03.2021 року.

Суддя Домусчі Л.В.