Справа № 201/4479/19
Провадження № 2/201/172/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

В С Т А Н О В И В:

15.04.2019р. ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 21.11.2018р. - а.с. № 17) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення (а.с.№ 3 - 8).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 17.04.2019р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання (а.с. № 28).

Ухвалою суду від 04.07.2019р. було задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 о про витребування доказів та витребувано у ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 для огляду судом та долучення до матеріалів справи копії цього свідоцтва (а.с. № 35).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що ОСОБА_1 та її син (відповідач по справі ОСОБА_2 ) є власниками квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира була придбана за сумісні кошти позивачки та відповідача, та була оформлена на відповідача ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бойченко Т.М. Спочатку в даній квартирі були зареєстровані позивачка та відповідач, а в подальшому відповідач, без згоди позивачки, зареєстрував в даній квартирі свою дружину, доньку та сина. З січня 2017р. квартирою користується сім`я відповідача, а позивачка не може проживати в спірній квартирі, оскільки відповідач не дозволяє. Враховуючи викладене, посилаючись на положення ст.ст. 383, 391 ЦК України, позивачка просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення.

08.08.2019р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07.06.2006р., витягом з Державного реєстру правочинів, технічним паспортом квартири, а тому твердження позивачки, що вона є власницею квартири, не відповідають дійсності. Зазначив, що вищевказану квартиру відповідач придбав за власні кошти. Додатково повідомив, що позивачка, будучі зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1 , та не проживаючи в ній з листопада 2013р., жодних комунальних платежів не здійснювала. При цьому, відповідач не намагався вирішити питання щодо зняття з реєстрації позивачки. Вважає, що позов пред`явлено з метою створення перешкод відповідачу, як власнику майна, розпоряджатись майном в подальшому на власний розсуд. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. № 40-42).

Ухвалами суду від 11.12.2019р. (постановлені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було відмовлено в задоволені клопотання представника позивачки від 15.04.2019р. про виклик свідків, з огляду на те, що клопотання не містить посилань на те, які саме обставини у справі можуть підтвердити зазначені свідки, а також долучено до матеріалів справи інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, ЄР заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, ЄР заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с.№ 69).

Підготовче засідання, відповідно до положень ст. 197, п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України, було проведено 11.12.2019р. та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. № 69).

Ухвалою суду від 19.02.2020р. провадження у цій справі було зупинене до набрання законної сили заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/12601/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку (а.с. № 92).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.02.2021р. провадження по справі було відновлено (а.с.№ 97).

В наданій суду заяві від 24.03.2021р. представник позивачки - ОСОБА_3 о просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. № 105).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 24.03.2021р. не з`явився, про дату судового засідання був повідомлений належним чином, за адресою реєстрації його місця проживання (а.с.№12) та яку він зазначав у різних документах, як місце свого фактичного проживання. Втім, конверт із судовою повісткою був повернутий з позначкою „за закінченням терміну проживання" (а.с.№100). Окрім того, про дату судового засідання відповідач та його представник - Данілік І.М. (діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 13.01.2020р. та ордеру - а.с. № 80, 81) були повідомлені шляхом надіслання SMS-повідомлення, які згідно довідок були доставлені останнім 04.02.2021р. (а.с.№ 102,103). Про причини неявки ані відповідач, ані його представник, суд не сповістили, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або про неможливість явки до суду не надали.

Отже, з урахуванням положень ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дату та час слухання справи.

З урахуванням заяви представника позивача та неявки відповідача та у відповідності до положень ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд 24.03.2021р. розглянув справу за відсутності обох сторін (їх представників) та без технічної судового процесу технічними засобами.

З огляду на те, що відповідачем надано відзив щодо заявлених позовних вимог, підстав для ухвалення по справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом при розгляді справи встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно довідки № 3976 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.04.2018р. позивачка ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. №12).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2006р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бойченко Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4454, власником спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 (а.с.№ 48). Дані обставини підтверджуються і копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач (а.с. № 50,51).

Як зазначається по тексту позовної заяви позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 та відповідно до положень ст.ст. 383,3 91 ЦК України, як власник спірного майна, має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним їй нерухомим майном.

Згідно ч.1 ст. 317, ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Отже положення ст.ст. 383, 391 ЦК України, на які посилається представник позивачки, як на підставу позовних вимог, передбачає наявність у позивачки права власності на спірну квартиру, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Втім, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, долученої до матеріалів справи під час проведення підготовчого засідання 11.12.2019р., станом на 10.12.2019р. за ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на нерухоме майно (а.с. № 66).

Напроти, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.№ 67).

Отже, позивачка ОСОБА_1 не є власницею квартири АДРЕСА_1 , а тому положення ст.ст. 383, 391 ЦК України, на які посилається представник позивачки, як на підставу позовних вимог, в даному випадку застосуванню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ставилося питання у судовому порядку про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірним житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Так, рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27.11.2020р. у справі № 201/12601/19 за позовом ОСОБА_2 позивачку ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття її з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 11.01.2021р. (а.с. № 94-96).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з наданих сторонами доказів встановлено, що позивачка на день розгляду цієї справи не є власником спірної квартири, на підставі рішення суду, позивачка визнана такою, що втратила право користування спірним житлом, знята з реєстрації, а отже відсутні правові підстави для усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 в спірну квартиру.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду із вимогами про усунення перешкод у користуванні власності шляхом вселення (по твердженням по тексту позову, як власниці майна), позивачка з урахуванням загальних принципів судочинства і вимог щодо доведення своєї позиції належними і допустимими доказами, таких доказів суду не надала.

З урахуванням обставин встановлених судом на підставі наданих сторонами доказів, оцінивши ці докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, суд робить висновок про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати по справі покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч. 4 ст. 82, ст.ст. 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.