Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/883/20

09 березня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Битківського Л.М.,

з участю секретаря Остапишин М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в якому просить зобов`язати відповідачів усунути порушення правил добросусідства та демонтувати дренажну трубу і елемент огорожі із питного колодязя, який розташований на межі земельних ділянок по вул. Шевченка , між господарствами ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_2 (на даний час Богородчанської ОТГ).

Заявлені вимоги в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 мотивував тим, що позивач є власником домоволодіння по АДРЕСА_2 . Сусідня з його господарством садиба належить ОСОБА_6 , але використовується в даний час її сином ОСОБА_4 . З відповідачами протягом багатьох років складалися добросусідські відносини, однак з початку 2020 року стосунки погіршились. На межі їх господарств існує викопана для спільного користування більше 100 років тому їх предками криниця, яка є джерелом водопостачання не лише для забезпечення потреб позивача та його матері ОСОБА_2 , але і мешканців сусідніх господарств, оскільки с.Глибоке, через особливості розташування, має проблеми із водними ресурсами, особливо у посушливі періоди. Відповідачка ОСОБА_6 також використовувала вказану криницю, але згодом на власному подвір`ї викопала для своїх потреб іншу, тому необхідність у використанні спірного колодязя у неї відпала. Позивач також на власному подвір`ї обладнав інший колодязь, але він не є продуктивним, а тому продовжує користуватись спірним колодязем і не погодився на пропозицію ОСОБА_4 засипати криницю.

У червні 2020 ОСОБА_4 , не дотримуючись правил добросусідства, в порушення державно-санітарних норм та правил, діючи на шкоду їх інтересам, влаштував дренажну трубу, якою відвів із власного подвір`я та городу, що розташований вище по рельєфу, поверхневі стічні води і завів дренажну трубу прямо у колодязь, що призвело до втрати можливості користуватись ним як джерелом водопостачання. Прохання ліквідувати дренажну трубу ОСОБА_4 ігнорує, а ОСОБА_6 , яка перебуває закордоном, у телефонних розмовах хоч і обіцяє не шкодити у використанні криниці, яка знаходиться на їх межі, однак не вживає ніяких дій аби спір врегулювати. Після кожного дощу стічні води з ділянки сусідів потрапляють у колодязь, у зв`язку з чим, саме з червня 2020 року вода у криниці втратила свої якісні характеристики, стала мутною, непридатною для вживання. Проведений аналіз води виявив, що за бактеріологічними показниками вода не відповідає нормам. Мати позивача - третя особа ОСОБА_2 , яка постійно живе у його господарстві і користується водою з цієї криниці, змушена брати питну воду із сусідніх господарств. З приводу досудового врегулювання спору позивача та ОСОБА_2 звертались до Глибоківської сільської ради. Проте відповідач не виконує вимоги комісії, яка розглядала це звернення і рекомендувала дотримуватись правил добросусідства та провести демонтаж труби в найкоротший термін, обладнати спільний колодязь відповідно до вимог ДСанПІНу 2.2.4-171-10. Сторона позивача внаслідок встановлення відповідачем ОСОБА_4 елементу огорожі над самою криницею, обмежена також у можливості самостійно вживати заходів до чищення криниці. Оскільки вжиті заходи для відновлення свого права, як власника, не дали жодного результату, то просив суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у можливості користуватись колодязем, який є джерелом водопостачання у його господарстві.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вказала, що криниця була споруджена ще до 1908 року, коли у цьому ж господарстві народився її батько. Сторони між собою є родичами і тому свого часу криниця була споруджена на межі господарств для спільного користування. Господарство по АДРЕСА_2 тепер належить її синові ОСОБА_5 , а вона безпосередньо зареєстрована і проживає у цьому господарстві та користується водою із даного колодязя. Відповідач ОСОБА_4 через спір, який виник з приводу погодження межі земельної ділянки, маючи у своєму господарстві іншу криницю, навмисне у червні 2020 року з допомогою екскаватора прокопав траншею і влаштував дренажну трубу, якою випустив безпосередньо у криницю поверхневі і стічні води. Відразу після влаштування цього дренажу вода у криниці стала непридатною для використання. Просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 подав суду відзив на позов у якому заявлені вимоги не визнав. Вказав, що протиправних дій які би призвели до порушення прав позивача, котрий фактично на даний час проживає закордоном, не вчиняв. Спірний колодязь знаходиться на земельній ділянці його матері ОСОБА_6 та відноситься до домоволодіння по АДРЕСА_1 . В матеріалах справи відсутні належні докази, які би підтверджували обставини на які посилається позивач, оскільки експертним висновком від 13.07.2020 року не досліджувалось питання причин невідповідності води Державним санітарним нормам за мікробіологічними показниками. Крім того, наголошував, що не являється належним відповідачем, оскільки не є власником господарства та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а тому на нього не може бути покладено будь-яких обов`язків щодо вчинення дій поза волею власника.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у судовому засіданні заявлений позов не визнав. Підтримав доводи викладені у письмовому запереченні. Зокрема зазначив, що ОСОБА_6 дійсно є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 і до складу її домоволодіння входить в тому числі і криниця, яку позивач безпідставно вважає спільною. Експертним висновком, який подано позивачем до матеріалів справи, встановлено лише факт невідповідності води за мікробіологічними показниками, але причинно наслідковий зв`язок між діями відповідачів і забрудненням колодязя не встановлений. Та обставина, що підведена до криниці відповідачем труба є дренажною, а не змонтована для цілей майбутнього водопостачання, є лише припущенням позивачів. Погіршення якості води у колодязі могло бути викликане фактором сезонних коливань рівня поверхневих вод. Позивач не навів та не обґрунтував яке саме його право чи охоронюваний законом інтерес порушено відповідачем і в чому це проявилось. Крім того, звернув увагу суду на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту права. Вважає, що можливість застосування ст.391 ЦК України, яка передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження своїм майном не може бути застосованою, оскільки позивач не є одноосібним власником криниці, а вона перебуває у спільному користуванні. Просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Спори щодо додержання громадянами правил добросусідства та стосовно меж земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян і розташовані в межах населених пунктів, вирішуються органами місцевого самоврядування. В разі незгоди з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом (стаття 158 ЗК).

Відповідно до п.п. «г», «е» ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України власники і землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей: затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо. Власники та землекористувачі зобов`язані також не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Згідно ст.104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. За змістом цієї правової норми право вимоги до власника сусідньої земельної ділянки виникає не тільки тоді, коли від порушень правил добросусідства, санітарно-гігієнічних, протипожежних норм наступила шкода, а й тоді, коли відповідні порушення можуть призвести до порушень прав сусіднього землекористувача, шкідливого впливу на здоров`я людей, на стан земельних ділянок, питної води, тощо.

Також слід зазначити, що ст.15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни при проектуванні, розміщенні, будівництві та реконструкції споруд будь-якого призначення, зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_5 є власником домоволодіння, по АДРЕСА_1 , що підтверджено копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Господарство розміщене на земельній ділянці площею 0,1236 га кадастровий номер :01:004:0108 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно кадастрового плану земельної ділянки, межівником по лінії від точки Г до Д являється відповідачка ОСОБА_6 , яка є власником господарства по АДРЕСА_1 . На відстані 2,32 м. від вулиці, на межі земельних ділянок розташована криниця, яка одночасно є межовою спорудою і нанесена на кадастровому плані як така.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_4 у господарстві своєї матері ОСОБА_6 з її відома у порушення норм і стандартів облаштував дренаж, зокрема уклав дренажну трубу, яка заведена безпосередньо у колодязь і у такий спосіб відвів стічні води з городу та подвір`я, які розташовані вище по рельєфу. Тим самим створив перешкоди у можливості безпечно користуватися криницею, що є джерелом водопостачання господарства позивача та існує уже понад 100 років.

Як встановлено судом, у жовтні 2018 року між сторонами дійсно виник спір стосовно встановлення меж між господарствами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , а також щодо відсутності належного водовідведення дощових вод із господарств як ОСОБА_5 так і ОСОБА_6 , а також можливості ліквідації криниці. Комісія сільської ради рекомендувала ОСОБА_13 викопати та встановити збірник дощової води із будівлі гаража, а ОСОБА_4 , як представнику господарства своєї матері, рекомендувала встановити ринви на господарські будівлі та зробити відвід дощової води. Стосовно порядку користування криницею та можливості її ліквідації, комісією було роз`яснено сторонам положення ст.108 ЗК України.

Відповідно до вказаної норми, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

09.07.2020 року комісією створеною Глибоківською сільською радою по розгляду заяви ОСОБА_2 у складі секретаря сільської ради, землевпорядника, голови земельної комісії, начальника та головного спеціаліста Богородчанського управління Держспоживслужби в Івано-Франківській області, за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проведено обстеження господарств та криниці, стосовно використання якої була подана скарга. Складеним актом засвідчено той факт, що криниця знаходиться на межі між двома господарствами. При огляді було виявлено трубу підведену ОСОБА_4 , з пояснень останнього, нібито для подальшого підключення насосу та підведення води до городу. Комісія, вивчивши обставини на місці рекомендувала ОСОБА_4 провести демонтаж осадочної труби у найкоротший термін і обладнати спільний колодязь з дотриманням ДСанПІН 2.2.4-171-10. Відповідач від підписання акту відмовився та на рішення комісії не відреагував.

Відповідно до результатів аналізу води №0001534д.к./20 від 13 липня 2020 року проведеного Івано-Франківською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, копію якого долучено до матеріалів справи, вода у криниці за мікробіологічними показниками не відповідає вимогам ДСанПіН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною".

З пояснень допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 суд встановив, що до конфлікту криниця забезпечувала питною водою не лише господарства позивача та відповідача, але воду з неї в умовах маловоддя, мали можливість використовувати також жителі навколишніх господарств і вода у криниці була якісною. Відповідач ОСОБА_4 особисто, найнявши екскаватор, прокопав двором траншею близько 50 метрів і змонтував саме дренажну трубу діаметром 100 мм., яку завів безпосередньо у криницю. При цьому аби завуалювати свої дії нібито ним влаштовано осадочну трубу для водопроводу, встромив на кінці кусок пластикової водопровідної труби. З часу вчинення відповідачем цих дій, після кожного дощу вода у криниці мутніє і це перешкоджає у можливості її безпечного використання.

Встановлені судом обставини дають підстави стверджувати, що право позивача на використання за цільовим призначенням криниці, яка є межовою спорудою, порушено внаслідок дій відповідачів, які вчинені всупереч наведених вище вимог земельного законодавства, а також порушують «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів», затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України» від 19.06.1996 № 173, (далі - ДСП-173-96), ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» в частині обладнання та утримання колодязів, що використовуються для водопостачання (п.7.9-7.11)

Посилання відповідача на те, що позивачем не доведено того факту, що вода у колодязі зазнає забруднення саме внаслідок вчинених відповідачем дій, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.104 Земельного кодексу України позивач вправі вимагати не лише припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої призвело до шкідливого впливу, але і такої, яка може призвести до цього результату.

Така позиція суду ґрунтується також на тлумаченні правових норм, які наведені у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зазначено, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, коли позивач доведе, що діями відповідача порушується його право законного володіння, а також і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних з позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п. 33 Постанови № 5).

Способами захисту цивільних прав та інтересів серед інших можуть бути припинення дії, яка порушує право (стаття 16 Цивільного кодексу).

Зі змісту статей 16 ЦК України, ст.104 ЗК України вбачається, що особа вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом усунення перешкод у користуванні межовою спорудою та вчинення порушником дій, спрямованих на ліквідацію перешкод у користуванні.

З цих підстав суд вважає посилання відповідача на те, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту порушеного права не обґрунтованим.

Дослідивши усі зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині покладення обов`язку на відповідача демонтувати дренажну трубу, що підведена з території її господарства до колодязя питного водопостачання такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд вважає, що такий обов`язок має бути покладено на ОСОБА_6 як власника домоволодіння, попри те, що безпосередні дії по монтажу вчиняв ОСОБА_4 .

Вимоги позивача стосовно демонтажу елементів огорожі слід відхилити, оскільки суду не подано на їх підтвердження жодних доказів, які би стверджували наявність перешкод у можливості користуватись криницею.

Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідачку.

На підставі наведеного, ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_6 демонтувати дренажну трубу, що підведена з території її господарства до колодязя питного водопостачання, який розміщений на межі земельних ділянок господарства позивача по АДРЕСА_2 та відповідачки по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 840,80 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржено сторонами до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд в 30-тиденний строк з часу його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.