Справа № 130/2747/20
Провадження № 22-ц/801/672/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Верніка В.М., повний текст якої складено 11 лютого 2021 року

в справі №130/2747/20

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Жмеринської міської ради Вінницької області (відповідач)

із участю ОСОБА_2 (третя особа)

про оскарження рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області, з участю третьої особи ОСОБА_2 , яким просила визнати незаконним рішення Жмеринської міської ради 45 сесії 7 скликання від 21.02.2019 № 734 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передання безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0470 га.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2021 року було закрито провадження у справі.

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшли, а їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Кметюк А.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Інші учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явились, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦП України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки він виник між позивачем фізичною особою ОСОБА_1 та відповідачем - Жмеринською міською радою стосовно оскарження суто рішення органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень, без оскарження державного акта на право власності на земельну ділянку/державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому є публічно-правовим.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим і таким, що суперечить дійсним обставинам справи.

Згідно із частиною першою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Для розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формальних критеріїв - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин і предмета спору. Для правильного вирішення питання про юрисдикцію суду визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 914/2006/17).

Отже, у публічно-правовому спорі сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні: одна зі сторін - суб`єкт владних повноважень - виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Зазначені функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 ( справа №554/9719/18) та 19.06.2019 (справа № 638/6662/17).

Колегія суддів вважає обґрунтованими наведені у апеляційній скарзі доводи щодо цивільної юрисдикції спору, який виник між сторонами у справі.

У поданому в порядку цивільного судочинства позові позивач ОСОБА_1 просила визнати незаконним рішення Жмеринської міської ради 45 сесії 7 скликання від 21.02.2019 № 734 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передання безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0470 га.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов подано з метою захисту права власності на частину спірної земельної ділянки внаслідок прийняття незаконного, на думку позивача, оспорюваного рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто таке рішення є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.

У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно зі статтею 16 ЦК України, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникли в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Тобто, якщо у результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набула речове право на земельну ділянку, то вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача.

Право власності на майно, речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (статті 391 ЦК України), тому такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією зі сторін є фізична особа, незалежно від участі у них суб`єкта владних повноважень.

Оскільки ОСОБА_1 оспорює правомірність рішення Жмеринської міської ради, внаслідок прийняття якого ОСОБА_2 набув право власності на частину нібито належної їй земельної ділянки (оскільки розмір її зменшився), такий спір щодо права власності слід вирішувати саме за правилами цивільного судочинства.

Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який не дослідив належним чином питання юрисдикційності спору, помилково вважав, що справа підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2021 року підлягає скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справу слід направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2021 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області, із участю третьої особи ОСОБА_2 про оскарження рішення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді В.В.Сопрун

М.В.Матківська