ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7/21 Справа № 183/3701/16 Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради, за участю третьої особи - Новомосковської товарної біржі про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2003 року, укладеного між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, зареєстрованого на Новомосковській товарній біржі, позивач придбала у відповідача за 14764 гривень квартиру АДРЕСА_1 . Зазначений договір купівлі-продажу того ж дня було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1524. Після укладення та підписання договору ОСОБА_3 сплатила продавцю суму грошей визначену договором купівлі-продажу, а продавець, в свою чергу, передав їй у власність квартиру та документацію на неї. Згодом позивачу стало відомо, що укладений договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, в противному випадку він є недійсним. Враховуючи те що, відразу після укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 виїхав з квартири та місце його проживання невідоме, позивач змушена була звернутися до суду з вказаним позовом.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнень, позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 20 березня 2003 року між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, посвідчений на Новомосковській товарній біржі; визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка в цілому складається з: двох кімнат площею 17,8 кв.м. та 11,6 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., лоджії площею 1,2 кв.м.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка в цілому складається з: двох кімнат площею 17,8 кв.м. та 11,6 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., лоджії площею 1,2 кв.м. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року вирішено питання щодо судових витрат.

В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не погоджуються з рішенням суду та посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_3 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційних скарг.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 березня 2003 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 за 14764 гривень квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка в цілому складається з: двох кімнат площею 17,8 кв.м. та 11,6 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., лоджії площею 1,2 кв.м.

Вказаний договір було укладено та зареєстровано на Новомосковській товарній біржі, а також зареєстровано в БТІ в порядку встановленому законодавством за реєстровим № 1524.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 15.04.2016 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 64.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, наданої 05.10.2016 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлого в 2016 році, не заводилася.

Оскільки спадщину після смерті ОСОБА_4 ніхто не прийняв, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у справі є саме орган місцевого самоврядування - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області.

Судом встановлено, що у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 242,227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст.ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Згідно положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд встановив, що сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 14764 гривень, які отримані були Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували щодо укладення договору, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, а тому, суд дійшов висновку, що укладений договір є дійсним.

Крім того, суд зазначив, що оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128,153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося.

Оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить актовий запис № 64 від 15 квітня 2016 року, суд також дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним між позивачем та померлим ОСОБА_4 .

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 45321071 від 05 жовтня 2016 року встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявами про відкриття спадщини ніхто не звертався; спадкова справа не заводилася.

Оскільки встановлено факт повного виконання спірного договору сторонами, факт неможливості оформлення угоди належним чином на сьогоднішній день, оскільки один з контрагентів помер і тому нотаріальне посвідчення договору неможливе, а позивач іншим чином, ніж рішенням суду, захистити свої права, як власник майна, не може, суд дійшов висновку, що про задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на вищевказану квартиру.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянтів про те, що ухвалене оскаржуване рішення суду безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до наданої апелянтами копії договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2016 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3594, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 спірна квартира належала на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/5592/16-ц від 08.09.2016 року, яке набрало чинності 20.09.2016 року.

Реєстрація прав власності на квартиру, відповідно до Закону України Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень, проведена державним реєстратором приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кулішем Ю.О. 25.10.2016 року, номер запису про право власності: 17185533, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 119.

Також, колегією суддів встановлено, що 28 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, згідно якого ОСОБА_2 (Продавець) передав у власність, а ОСОБА_1 (Покупець) прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 , і сплатив за неї грошову суму, вказану у п.5 цього договору.

Таким чином, оскаржуваним рішенням суду, предметом спору якого, зокрема, є визнання права власності на нерухоме майно, а саме спірної квартири АДРЕСА_1 , власником якого є на даний час апелянт ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру, чим суд порушив право ОСОБА_1 , яка власника майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення суду, не встановив дійсних власників квартири АДРЕСА_1 , не залучив до участі у справі апелянтів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради, за участю третьої особи - Новомосковської товарної біржі про визнання права власності на нерухоме майно.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 610 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 606 грн. 34 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради, за участю третьої особи - Новомосковської товарної біржі про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 610 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 606 грн. 34 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

О.В. Свистунова