Постанова

Іменем України

31 березня 2021 року

м. Київ

справа № 752/4033/16-ц

провадження № 61-13656св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року у складі судді: Колдіної О. О., та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Нежури В. А., Сержанюка А. С.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування квартири.

Позов мотивований тим, що 21 липня 2015 року, пошкодивши вхідні замки, в квартиру АДРЕСА_1 вселились невідомі особи, пояснюючи правомірність своїх дій витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого, 02 червня 2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на спірну квартиру на підставі дублікату договору іпотеки № 315 від 01 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки. ОСОБА_2 30 березня 2016 року відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31 березня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованим в реєстрі за № 2026.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив витребувати з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент розгляду даної справи незаконність дій державного реєстратора в частині прийняття рішення про здійснення реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_1 не встановлена, а дане рішення не скасовано. Крім того, при зверненні до суду позивач посилається на незаконність звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є спірна квартира, іпотекодержателем, оскільки він не отримував будь-якого іпотечного повідомлення про наявність заборгованості та необхідність її погашення. Зазначені обставини спростовуються письмовими доказами у справі, а саме: довідкою, виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н. П., про вчинену нотаріальну дію та видачу свідоцтва, про передачу 19 березня 2015 року заяви ОСОБА_2 ТОВ «Полібудсервіс Плюс», яка містила вимогу про повернення суми боргу, довідкою, виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н. П., про вчинену нотаріальну дію та видачу свідоцтва про передачу 19 березня 2015 року заяви ОСОБА_2 ОСОБА_1 , яка містила вимогу про повернення суми боргу та можливе звернення стягнення на предмет іпотеки. З боку позивача суду не надано доказів, що кв. АДРЕСА_1 вибула з володіння позивача незаконно, а відповідачі не у визначений законом спосіб заволоділи нею.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм матеріального і процесуального законодавства при розгляді справи не допустив. Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що існували обставини, встановлені статті 387, 388 ЦК України, які є підставами для витребування майна, а також те, що квартира АДРЕСА_1 вибула з його володіння незаконно, а відповідачі заволоділи нею з порушенням вимог закону.

Аргументи учасників справи

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в липні 2019 року, ОСОБА_1 подав позовну заяву до Голосіївського районного суду м. Києва, на державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А. О., про скасування рішення державного реєстратора Нілової А. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 червня 2015 року № 21726293 та зобов`язання вчинити дії. Того ж дня Голосіївським районним судом м. Києва було відкрито провадження по справі № 752/13926/19. Оскільки в цивільному позові до реєстратора ОСОБА_1 були висунуті ті самі позовні вимоги, шо були і в адміністративному позові, тому позивач подав клопотання, в якому я просив суд зупинити провадження у справі № 752/4033/16-ц, але суд першої інстанції не розглянув зазначене клопотання. Зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду, щодо застосування статті 251 ЦПК України, а саме, чи повинен суд першої інстанції зупинити розгляд справи (до розгляду справи по суті), за клопотанням учасника справи, якщо підстави (які виникли за рішенням адміністративного судочинства) за якими було відкрито дане провадження скасовані рішенням суду вищої інстанції, у зв`язку з неправильним визначенням судами (адміністративного судочинства),предметної юрисдикції та відкрите провадження з тих самих підстав та до того ж самого відповідача в іншому суді цивільної юрисдикції, до набрання законної сили судового рішенням в іншій справі.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2021 року призначено справу до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 11 січня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 01 лютого 2008 року між ТОВ «Полібудсервіс Плюс», як позичальником, та АБ «Таврика» укладено договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-КЛ, за умовами якого, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом в сумі 1 300 000 грн, строком з 01 лютого 2008 року по 29 січня 2010 року включно, зі сплатою 19% річних.

Згідно пункту 5.1 Договору кредитної лінії - забезпеченням своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливої неустойки є, зокрема, іпотека на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності.

Між АБ «Таврика», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, 01 лютого 2008 року укладено договір іпотеки, за умовами якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання ТОВ «Полібудсервіс Плюс» боргових зобов`язань за Договором кредитної лінії, позивач надав Акціонерному Банку «Таврика» в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

За договором про відступлення права вимоги № 10/260215, укладеному 26 лютого 2015 року між АТ «Банк «Таврика», як первісним кредитором, та ТОВ «Кредекс Фінанс», як новим кредитором, право вимоги за Договором кредитної лінії, первісним кредитором у повному обсязі відступлено новому кредитору - ТОВ «Кредекс Фінанс», яке, у свою чергу, за Договором про відступлення права вимоги № 26/02/15, укладеному 26 лютого 2015 року між ТОВ «Кредекс Фінанс», як первісним кредитором, та ОСОБА_2 , як новим кредитором, право вимоги за Договором кредитної лінії, первісним кредитором у повному обсязі відступлено новому кредитору - ОСОБА_2 .

Між АТ «Банк «Таврика», як первісним іпотекодержателем, та ТОВ «Кредекс Фінанс», як новим іпотекодержателем, 18 березня 2015 року укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого, АТ «Банк «Таврика» відступило право вимоги за Договором іпотеки ТОВ «Кредекс Фінанс», яке, у свою чергу, за Договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним 18 березня 2015 року між ТОВ «Кредекс Фінанс», як первісним іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як новим іпотекодержателем, відступило ОСОБА_2 право вимоги за Договором іпотеки.

За заявою ОСОБА_2 , реєстраційний номер: 11556050 від 26 травня 2015 року, Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою А. О., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21726293 від 02 червня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1 та за ним зареєстровано право власності на вказану квартиру.

31 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири є ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21726293 від 02 червня 2015 року, яке прийняте державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою А. О., ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про його скасування.

За наслідками розгляду вказаного позову, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у його задоволенні.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року зазначене рішення державного реєстратора було скасовано.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року, постанова Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року скасована, а провадження у справі закрито.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У справі, що переглядається:

суди не врахували, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем; Тому в задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити із цієї підстави, і в частині позовних вимог до ОСОБА_2 судові рішення належить змінити в мотивувальній частині;

встановивши, що відсутні підстави для задоволення віндикаційного позову, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 .

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначене клопотання було розглянуте в судовому засіданні 04 вересня 2019 року та в його задоволенні відмовлено, оскільки відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи (т. 2., а. с. 94-95), а касаційна скарга не містить підтвердження існування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20), колегія суддів вважає, що судові рішення частково ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу необхідно задовольнити частково; оскаржені рішення в частині позовних вимог відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в цій частині цієї постанови; в іншій частині залишити без змін.

Оскільки Верховний Суд змінює судові рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов