КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5321/2021
У Х В А Л А

30 березня 2021 року місто Київ

справа №759/17726/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О.В., повний текст рішення складено 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 08 лютого 2021 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року за період з 30 грудня 2020 року по 07 лютого 2021 року та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

25 березня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року.

В обґрунтування підстав поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду посилався на те, що як вбачається з матеріалів справи, він брав участь у всіх засіданнях суду, що свідчить про добросовісне виконання ним своїх процесуальних обов`язків. Він як позивач у справі був і є зацікавлений у об`єктивному вирішенні даної справи, оскільки порушені його права як позивача.

Вказував, що лише 02 червня 2020 року у справі відсутні відомості про його участь в судовому засіданні і саме в цей день суддею першої інстанції ухвалено рішення у справі. Але, як зазначено в апеляційній скарзі, і в цей день він був в суді з метою участі у розгляді його позову, але йому повідомили, що судді немає на місці і розгляду справи не буде.

Зауважував, що доказів отримання ним конверту з рішенням суду матеріали справи не містять. У відповідь на його заяву від 03 вересня 2020 року, лише 21 жовтня 2020 року суд першої інстанції направив на його адресу повну копію рішення суду від 02 червня 2020 року, але таке рішення повернулось до суду з відміткою про «адресат відсутній за вказаною адресою» проставленою 29 листопада 2020 року.

Посилався на те, що він є громадянином Словаччини, але має посвідку на постійне місце проживання в Україні. Періодично він відвідує Словаччину, але більшу частину часу проживає в Україні.

Вказував, що в посвідці на постійне місце проживання, як місце його проживання зазначено місто Донецьк де він і проживав зі своєю сім`єю до подій, що мали місце у 2014 році, і в результаті чого місто Донецьк опинилось під окупацією. Після цих подій він і його сім`я вимушені були переїхати до іншого міста, яким стало місто Вишгород Київської області, де вони і проживають по теперішній час.

Апелянт зазначав, що він і його дружина періодично перевіряють всю поштову кореспонденцію, що надходить на їх адресу. І йому є незрозумілим, чому відділення Укрпошти поставило відмітку про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою». У нього не було жодного мотиву для того, щоб не отримувати кореспонденцію від суду. Навпаки, він був зацікавлений у цьому.

Вказував, що він намагався з`ясувати це питання у відділенні Укрпошти, але відповіді йому так і не надали.

Колегія суддів вважає, що зазначені позивачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 02 червня 2020 року, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України (а.с.129).

Повний текст рішення виготовлено 05 червня 2020 року.

Згідно супровідного листа від 08 червня 2020 року Святошинським районним судом міста Києва позивачу ОСОБА_1 було направлено копію повного тексту рішення суду від 02 червня 2020 року (а.с.133), однак доказів отримання вказаного конверту з рішенням суду матеріали справи не містять.

07 вересня 2020 року від позивача на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшла заява від 03 вересня 2020 року, в якій останній просив повідомити йому стан розгляду даної справи, а саме: у випадку призначення засідання у справі - надіслати відповідну повістку; у випадку прийняття судом будь-яких рішень у справі - надіслати копії цих рішень на його адресу як позивачу у справі (а.с.135).

21 жовтня 2020 року Святошинським районним судом міста Києва позивачу ОСОБА_1 у відповідь на його заяву від 03 вересня 2020 року було направлено копію повного тексту рішення суду від 02 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зазначена позивачем як адреса для листування у позовній заяві та у заяві від 03 вересня 2020 року щодо стану розгляду справи (а.с.137). При цьому, конверт з рішенням суду повернувся на адресу Святошинського районного суду міста Києва з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» проставленою 29 листопада 2020 року, що підтверджується штампом АТ «Укрпошта» (а.с.138).

Відповідно до п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Виходячи з дати проставлення АТ «Укрпошта» відмітки на конверті про відсутність ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 29 листопада 2020 року, останнім днем подання апеляційної скарги на зазначене рішення є 29 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 подана до суду 08 лютого 2021 року.

Виходячи з дати проставлення на конверті відмітки про відсутність адресата, колегія суддів вважає поважними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проставлення вказаної відмітки, а саме: з 30 листопада 2020 року по 29 грудня 2020 року.

На обґрунтування поважності пропуску строку на подання апеляційної скарги у період з 30 грудня 2020 року по 07 лютого 2021 року позивач вказував на те, що він як позивач у справі був і є зацікавлений у об`єктивному вирішенні даної справи, оскільки порушені його права як позивача.

Вказував, що лише 02 червня 2020 року у справі відсутні відомості про його участь в судовому засіданні і саме в цей день суддею першої інстанції ухвалено рішення у справі.

Зауважував, що доказів отримання ним конверту з рішенням суду матеріали справи не містять.

Посилався на те, що він є громадянином Словаччини, але має посвідку на постійне місце проживання в Україні. Періодично він відвідує Словаччину, але більшу частину часу проживає в Україні, а саме у місті Вишгород Київської області.

Зазначав, що він і його дружина періодично перевіряють всю поштову кореспонденцію, що надходить на їх адресу. І йому є незрозумілим, чому відділення Укрпошти поставило відмітку про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою». У нього не було жодного мотиву для того, щоб не отримувати кореспонденцію від суду, навпаки, він був зацікавлений у цьому.

Вказував, що він намагався з`ясувати це питання у відділенні Укрпошти, але відповіді йому так і не надали.

Разом з тим, наведені позивачем ОСОБА_1 у заяві причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Як наголошує у своїх рішенням Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Щодо посилання апелянта на те, що про ухвалене рішення йому стало відомо лише 02 лютого 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень колегія суддів вважає необхідним зазначити, що дані про хід апеляційного провадження є доступними як при безпосередньому зверненні до суду так і через мережу інтернет.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуване рішення надіслано судом до Реєстру 25 червня 2020 року, зареєстровано 26 червня 2020 року, оприлюднено 30 червня 2020 року.

Щодо доводів апелянта про те, що йому є незрозумілим, чому відділення Укрпошти поставило відмітку про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Як вбачається з конверту, який повернувся на адресу Святошинського районного суду міста Києва на ньому міститься відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою» проставлена 29 листопада 2020 року, що підтверджується штампом АТ «Укрпошта» (а.с.138).

Доказів того, що працівники поштового зв`язку помилково проставили вказану відмітку на конверті, апелянтом надано не було.

Відповідно до п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Оскільки АТ «Укрпошта» 29 листопада 2020 року було проставлено відмітку на конверті про відсутність ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , отже з цього дня підлягав відлік тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року.

Доводи ОСОБА_1 про те, що: він як позивач у справі був і є зацікавлений у об`єктивному вирішенні даної справи, оскільки порушені його права як позивача; він є громадянином Словаччини, але має посвідку на постійне місце проживання в Україні та періодично відвідує Словаччину, але більшу частину часу проживає в Україні, а саме у місті Вишгород Київської області; він і його дружина періодично перевіряють всю поштову кореспонденцію, що надходить на їх адресу; у нього не було жодного мотиву для того, щоб не отримувати кореспонденцію від суду, навпаки, він був зацікавлений у цьому не свідчать про наявність особливих і непереборних обставин, за яких останній не подав апеляційну скаргу у передбачений законом строк та які б виправдали пропуск строку значної тривалості.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду ОСОБА_1 не вказав та доказів на підтвердження цього не надав.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява №32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява №52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що визначені позивачем ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, оскільки апелянтом не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 рокуапелянт не надав.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк , визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О.В., повний текст рішення складено 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: