Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року

м. Шаргород

Справа № 152/244/21

провадження №2/152/147/21

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., при секретарі судового засідання Здищук А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

учасники справи - не прибули

встановив:

I. Виклад позицій позивача та відповідача.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) з вимогою про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 50199,48 грн, посилаючись на те, що 11.02.2011 ОСОБА_1 отримала в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит. Відповідач кредитні кошти використала, але своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконує.

21.02.2019 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до договору SAMDN9674 від 11.02.2011 (далі Угода).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 вказаної Угоди сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення Договору до дати підписання Угоди, складає 103680,96 грн. Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснюється прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 72648,68 грн., штрафу 0 грн. Строк повернення кредиту встановлено до 25.08.2019, відсоткова ставка за кредитом - 0,01%. ОСОБА_1 зобов`язувалась здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 4655 грн., у строк не пізніше 21.02.2019, далі - шляхом здійснення платежів в розмірі 4396,25 грн. до 25 числа місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 4396,3 грн.

Відповідно п. 1.6 Угоди ця угода згідно зі ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених договором та п. 1.5 Угоди вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди та умова про зміну процентної ставки, передбаченої п. 1.4 Угоди.

Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2, та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 Угоди, не застосовується.

Відповідно до п. 1.7 Угоди в разі порушення клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2., понад 31 день безперервно: п. 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31- й день з моменту такого порушення (однак, в будь-якому випадку не пізніше терміну зазначеного у п. 1.3 цієї Угоди), п. 1.7.2 вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту є простроченою.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язань не виконала, в результаті чого станом на 11.12.2020 виникла заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 50199,48 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту 3010,36 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 12458,55 грн., пеня 34730,57 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку вказану заборгованість та судові витрати по справі в розмірі 2270,00 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

28.01.2021 до суду надійшла письмова заява від представника позивача ОСОБА_2 про розгляд справи у відсутності представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.25).

19.03.2021 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутності.

Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 24.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачу ОСОБА_1 запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.30 - 31).

Ухвалу суду від 24.02.2021 разом з копією позовної заяви та додатками до неї направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 , яку вона отримала 02.03.2021 (а.с.33).

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подала.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами - немає.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

У справі, що розглядається судом встановлено факт підписання 11.02.2011 ОСОБА_1 . Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» (далі Умови та Правила) (а.с.6).

У подальшому 21.02.2019 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою укладено Додаткову угоду до договору SAMDN9674 від 11.02.2011 (далі Угода) (а.с. 7).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 Угоди сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення Договору до дати підписання Угоди складає 103680,96 грн. Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснюється прощення: відсотків 0 грн., комісії 0 грн., пені на 72648,68 грн., штрафу 0 грн.

Строк повернення кредиту до 25.08.2019. Відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%. (п.1.3,1.4 Угоди).

Відповідно до п. 1.5.1 Угоди клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 4655 грн., у строк не пізніше 21.02.2019.

Подальше погашення заборгованості здійснюється Клієнтом шляхом здійснення платежів в розмірі 4396,25 грн. до 25 числа місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 4396,3 грн. (п.п.1.5.1,1.5.2. Угоди).

У підтвердження вказаної обставини до матеріалів позовної заяви АТ «ПРИВАТБАНК» долучено графік погашення суми боргу за реструктуризацією на термін шість місяців та виписку з рахунку відповідача за період часу з 21.09.2019 по 11.12.2020, із якої вбачається, що за вказаний період ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту сплатила Банку кошти в розмірі 7051,03 грн. (а.с.8, 9).

Відповідно п. 1.6 Угоди ця угода згідно із ст. 212 ЦК України, укладена під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених договором та п. 1.5 Угоди вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди та умова про зміну процентної ставки, передбаченої п. 1.4 Угоди.

Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2, та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 Угоди, не застосовується.

Відповідно до п. 1.7 Угоди в разі порушення клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2., понад 31 день безперервно: п. 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31- й день з моменту такого порушення (однак, в будь-якому випадку не пізніше терміну, зазначеного у п. 1.3 цієї Угоди), п. 1.7.2 вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту, є простроченою.

Станом на 25.08.2019 ОСОБА_1 обумовлені додатковою угодою кошти, в повному обсязі на рахунок банку не внесла, у зв`язку з чим позивачем нарахована заборгованість, яка станом на 11.12.2020, згідно з розрахунком, виконаним позивачем та долученимдо позовної заяви становить 50199,48 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту 3010,36 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 12458,55 грн., пеня 34730,57 грн. ( а.с.5, 10 - 14).

Позивач обґрунтовує заборгованість відповідача ОСОБА_1 кредитним договором SAMDN9674 від 11.02.2011, додатковою угодою до договору від 21.02.2019.

До позовної заяви Банк додав лише копію Анкети заяви від 11.02.2011. Пам`ятки клієнта, Тарифів обслуговування кредитної карти "Універсальна", Умов та Правил надання банківських послуг, на які наявне посилання у Анкеті - заяві ОСОБА_1 , до матеріалів справи не долучено взагалі, як і договір SAMDN9674 від 11.02.2011, а копії додаткової угоди 21.02.2019 до договору SAMDN9674 від 11.02.2011, графік погашення заборгованості, виписки з рахунку відповідача не засвідчені у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Так, вимоги до оформлення письмових доказів, які подаються до суду, встановлено у ст. 95 ЦПК України.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Згідно з частиною 1 статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Висновок щодо обов`язку належного засвідчення копії документів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 02.10.2018 в справі №2а-15994/12/2670.

Відповідно до положень ч.1 ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

У справі, що розглядається, під відкладальною умовою (обставиною) сторонами 21.02.2019 укладено додатковий договір, за яким вони обумовили, що у разі повернення ОСОБА_1 до 25.08.2019 кредитних коштів в розмірі 26377,60 грн. Банк здійснює прощення пені на суму 72648,68 грн. Відповідач обумовлену договором суму коштів в розмірі 26377,60 грн., у встановлений договором термін не сплатила. Отже, прощення банком пені на суму 72648,68 грн. не відбулося.

Оскільки не настала певна подія - погашення відповідачем обумовленої додатковим договором суми боргу, то вказаний договір є невиконаним, а правовідносини між сторонами продовжують регулюватися Анкетою - заявою від 11.02.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНКУ».

У Анкеті - заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.6/на звороті).

Як видно з копії Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНКУ», крім особистих даних та підпису відповідача, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана Анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо того, про надання якої саме банківської послуги домовились сторони, в ній зазначено лише побажання ОСОБА_1 отримати ліміт по платіжній картці «Універсальна» у розмірі 2000 гривень.

Матеріали справи не містять доказів видачі відповідачу ОСОБА_1 банківської картки, відкриття банківського рахунку, переведення на картку певної суми кредитних коштів, тощо.

З наданої позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» копії Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНКУ» не можливо встановити, який саме вид банківських послуг мав на меті надавати Банк при укладенні цієї Анкети-заяви, оскільки будь-яких інших документів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів позивач суду не надав.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За правилами пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.

Натомість в підтвердження позовних вимог, до позову розрахунок заборгованості за договором № SAMDN9674 від 11.02.2011 не долучено, виписка про рух коштів по рахунку охоплює лише період часу з 21.02.2019 по 11.12.2020, а тому такий розрахунок заборгованості, який виконувався працівником позивача у період з 21.02.2019 по 11.12.2020, не може слугувати належним доказом виникнення та існування заборгованості і взагалі ставить під сумнів існування між Банком та ОСОБА_1 кредитних відносин.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором SAMDN9674 від 21.02.2019, із копії якого вбачається, що на момент укладення додаткової угоди до вказаного договору - 21.02.2019 за відповідачем вже рахувалась заборгованість у розмірі 103680,96 грн, походження якої невідомо (відсутня інформація про підстави її виникнення), як не надано суду і сам договір SAMDN9674 від 11.02.2011.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують видачу відповідачеві кредитної картки «Універсальна», зарахування на неї коштів та існування договору SAMDN9674 від 21.02.2019, який зазначений в розрахунку заборгованості (а.с.5).

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання…

У справі, що розглядається між сторонами виникли правовідносини позики, а саме кредиту.

До відносин за договором кредиту застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договору приєднання, який розробив позивач, повинні бути зрозумілі споживачеві і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (у даному випадку ОСОБА_1 ) лише приєднується до тих умов, з якими вона має бути належним чином ознайомлена.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентної ставки не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті заяві позичальника ОСОБА_1 від 11 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена (а.с. 6).

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 6).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на умови договору, розрахунок заборгованості та на ст.ст. 509, 526,1054 ЦК України.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, які саме Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНКУ», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядком нарахування.

Отже, в даному цивільно правовому спорі неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, регулювались самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, але в даному випадку ним взагалі не долучено до матеріалів позовної заяви вказаних документів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані анкета заява та розрахунок заборгованості не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в п.42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007, в якому наголошується, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись, виходячи з обставин кожної справи (рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 у справі "Донадзе проти Грузії").

Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наявність у справі, що розглядається лише Анкети заяви, яка до того ж і не містить необхідної інформації, не має правового значення, оскільки вид банківського кредиту, з огляду на його характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним споживчому кредитуванню, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можливо було б розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

У позовній заяві при визначенні розміру заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 12458,55 грн несплачених процентів за користування кредитними коштами і 34730,57 грн пені за порушення умов договору.

Разом з тим, на переконання суду, проведений позивачем розрахунок несплачених процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12458,55 грн та 34730,57 грн. пені за порушення умов договору, які містяться в матеріалах даної справи та не визнаються ОСОБА_1 , не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.02.2011 шляхом підписання заяви-анкети, оскільки суду не надано доказів у підтвердження правової підстави для їх нарахування.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, відповідно безпідставними є позовні вимоги в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 11 лютого 2011 року.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

При вирішенні даного цивільно правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

VІ. Висновки суду

Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів у підтвердження позовних вимог переконує суд, що позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано належні, достовірні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження наявності кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Суд не приймає визнання позову відповідачем ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3010,36 грн., оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів отримання нею кредитних коштів, а відповідно і виникнення договірних відносин між сторонами даного цивільно правового спору.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.42 Конституції України, ст. ст. 7, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 207, 509, 525, 526, 549, 551, 626, 628, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1055 -1 ЦК України, ст.ст. 11,22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування та ім`я сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , рахунок № НОМЕР_1 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО №305299;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 28.02.2002.

Рішення ухвалено та підписано суддею 19.03.2021.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська