Справа № 347/1967/19
Провадження № 22-ц/4808/516/21
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Василишин Л.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Косівського районного суду від 01 лютого 2021 року, в складі судді Крилюк М.І., у справі за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за прострочення виконання рішення суду в частині стягнення основного боргу станом на 27.09.2019 року, що становить 13 899 грн, 48 коп; інфляційні витрати нарахувань на суму простроченої заборгованості за період з 21.12.2017 року по 27.09.2019 року- 10 254 грн, 98 коп; 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості за період з 21.12.2017 року по 27.09.2019 року - 4 032 грн 22 коп, та понесені судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду від 03 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат нарахувань на суму простроченої заборгованості за період з 21.12.2017 року по 27.09.2019 року в сумі 10 254 грн 98коп. та 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості за вказаний період в сумі 4032 грн 76коп та 768 грн 40коп оплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

10 грудня 2020 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про стягнення витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Косівського районного суду від 01 лютого 2021 року заяву представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4006, 67 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4006,67 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_2 всупереч вимог законодавства, що регулює порядок розподілу судових витрат, не надала суду всіх необхідних документів для відшкодування їй понесених витрат на правничу допомогу. Зокрема, договір про надання правничої допомоги не містить положень щодо умов (порядку) обчислення гонорару адвоката, що є необхідною умовою згідно п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України.

Крім того, в позовній заяві позивач вказувала орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, а в заяві вже просила суд стягнути 4006,67 грн, які згідно звіту про надані послуги нараховані фактично тільки за підготовку позову до суду, тобто за адвокатські послуги, які було надано клієнту до звернення до суду з позовом та про орієнтовний розмір яких вказувалось в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що додаткове рішення Косівського районного суду щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу є законним, обгрунтованим та підтверджується долученими до матеріалів справи доказами.

Вказує на те, що збільшення судових витрат на правничу допомогу у звіті в порівнянні з поданим Попереднім розрахунком, відбулося за рахунок збільшення обсягу виконаної позасудової роботи та судових засідань у даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Косівського районного суду від 01 лютого 2021 рокупідлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 30 вересня 2019 року між ОСОБА_2 (клієнт) та Адвокатським бюро Аверкова Наталія і партнери було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, що підтверджується копією договору (а.с. 139-142).

Повноваження представника позивачки ОСОБА_3 підтверджуються ордером на надання правничої допомоги від 30 вересня 2019 року серії ІФ №069022 (а.с. 19) та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ №001096 від 06.10.2016 року виданого в.о. голови Ради адвокатів Івано-Франківської області Петровою С.Д. за №1/09 (а.с. 51).

До суду першої інстанції при подачі позову, позивач зазначила також попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи вказавши суму 3000 грн.

Згідно звіту про надані послуги у звязку з розглядом справи №347/1967/19 від 08 грудня 2020 року, зазначено дату, витрачений час та вартість за годину роботи, а саме: 30.09.2019 року консультація 1 год. Вартість 740/год; 30.09.2019 року, 02.10.2019 року збір документів та підготовка позовної заяви 04:05 год Вартість 740 грн/год; 02.10.2019 року 03.12.2012 року підготовка та направлення заяв в суд(оформлення додатків та ін) 0:35 год. Вартість 420/год.

Кількість часу витраченого за період з 30.09.2019 року по 03.12.2020 року склала 5 год,40 хв. Сума до оплати за період з 30.09.2019 року по 03.12.2020 року склала 4006,67 грн (а.с.138)

Також позивачем наданий акт прийому виконаних робіт та наданих послуг згідно договору на правову допомогу №38 від 30.09.2019 року що підтверджує оплату за надані послуги на суму 2000 грн 30.09.2019 року та на суму 2005, 67 грн 03.12.2020 року (а.с.143)

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в позовній заяві зазначено попереднє визначення суми судових витрат в розмірі 3000 грн, а згодом на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4006,67 грн до суду першої інстанції були подані докази: копія договору про надання правової допомоги, звіт про надання послуг від 08.12.2020 року, акт прийому виконаних робіт на загальну суму 4006, 67 грн.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №154/1435/18-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При цьому неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З врахуванням вищенаведеного, а також того, що представником позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було надано детальний опис наданих послуг, який відповідає та є співмірним із характером правовідносин, які склалися між сторонами та складністю справи, колегія суддів вважає обґрунтованою суму компенсації правничої допомоги в розмірі 4006,67 грн на користь позивачки ОСОБА_2 та не вбачає підстав для скасування додаткового рішення яке постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Косівського районного суду від 01 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин