ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3700/21 Справа № 212/8441/20 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2020 року, яке постановлено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 28 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, в обґрунтування якого зазначив, що він з 07.02.1980 року по 03.01.1995 року та з 23.05.1995 року по 18.01.2012 року, часу звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка».

18.01.2012 року позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. В лютому 2020 року він дізнався, що Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012рр. передбачено виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову (вихідну) допомогу в розмірі, залежно від стажу роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 20 і більше років трьохмісячну середню заробітну плату. Оскільки він відпрацював у відповідача більше 31 року, відповідач зобов`язаний був виплатити одноразову (вихідну) допомогу при звільненні на пенсію в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Відповідач виплатив йому одноразову допомогу лише в розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Вважає, що відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі 6483грн. 39коп. а фактично виплатив 4566грн. 60коп., недоплата становила 1916грн. 79коп.

Відповідач, окрім невиплаченої одноразової допомоги зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

За період не проведення повного розрахунку, а саме з 19.01.2012р. по теперішній час 10.11.2020р. кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 2212 робочих днів, при середньоденній заробітній платі 96.05грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.01.2012р по 10.11.2020р. становить 212 462,60 грн. (96.05грн. х 2212 днів).

Але позивач просить суд стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 37747, 65 грн. за період з 19.01.2012р. по 30.08.2013р. (393дня) із розрахунку 96.05грн. середньоденна заробітна плата х 328днів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2020 року, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову допомогу при виході на пенсію у розмірі 1916,79 гривень 79 копійок, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30000 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не враховано, п. 5.16 Розділу 5 «Соціальні пільги та гарантії» Колективного договору при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію з підприємства за віком та по вислузі років, виплачується одноразова матеріальна допомога при безперервному стажі роботи. Оскільки на день звільнення з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію безперервний стаж роботи позивача на підприємстві становив максимально 16 років 7 місяців, то відповідно до положень п.5.16 Колективного договору права на отримання одноразової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію не мав.

При звільненні позивачу були сплачені усі належні йому суми, в тому числі матеріальна допомога, яка передбачена положеннями Галузевої угоди (п.6.1) та Колективного договору (п.5.16), а сума стягнутого середнього заробітку майже в 20 разів перевищує середній заробіток працівника.

Також вказав, що вимоги про стягнення середнього заробітку за частину часу затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію мають похідний характер, а тому вважає, що ці вимоги також не підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Суха Балка» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач у період ОСОБА_1 у період з 07.02.1980 року по 03.01.1995 року та з 23.05.1995 року по 18.01.2012 року працював у на шахті Центральна та Юбілейна ВАТ «Суха Балка» (на теперішній час ПрАТ «Суха Балка») підземним прохідником, гірничим робочим, доставщиком кріпильних матеріалів, що підтверджуються копією трудової книжки (а.с.9-12).

Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_1 звільнено з роботи 18.01.2012 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ №11ос від 18.01.2012 року.

Позивачу ОСОБА_1 при звільненні з підприємства відповідачем була виплачена допомога при виході на пенсію в розмірі 4566,60 грн., що складає два розміри місячної середньої заробітної плати.

Відповідно до довідки ПрАТ «Суха Балка» розмір середньоденного заробітку складає 96,05 грн., розмір середньомісячного заробітку складає 2161,13 грн.. Коєфіцієнт з січня 2012 року 1,0565.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що при звільненні йому не була виплачена одноразова вихідна допомога при виході на пенсію в розмірі місячної середньої заробітної плати, оскільки він, відповідно до загального стажу його роботи на підприємстві, при виході на пенсію мав отримати три розміри місячної середньої заробітної плати, проте, отримав тільки два розміри місячної середньої заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача, з вини роботодавця, йому не було виплачено одноразову вихідну допомогу при виході на пенсію в розмірі місячної середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача разом із середнім заробітком за час затримки невиплати одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, та моральною шкодою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «Суха Балка», встановлено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Додаткові умови виплат можуть встановлюватись у колективному договорі.

Пунктом 5.16 Колективного договору на 2011-2012 роки ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», (далі Колективний договір) встановлено зобов`язання підприємства відповідача при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію з ПАТ за віком та за вислугою років, виплачувати одноразову матеріальну допомогу при безперервному стажі роботи в ПАТ (підприємствах, правонаступником яких є ПАТ) та в інших підприємствах, закладах, організаціях з яких працівник був запрошений на роботу до ПАТ в порядку переводу за згодою між керівниками підприємств, закладів, організацій та відсутності порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи) в наступних розмірах, кратних середньомісячному заробітку: для підземних робітників та робітників ДФС, віднесених до списку №1 від 2,5 до 10 років-1, від 10 до 15 років-2, від 15 до більше років-3.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умовами Галузевої Угоди, оскільки встановлює обмеження у виплаті вихідної допомоги у зв`язку із наявністю порушень працівником трудової дисципліни.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з всновками суду першої про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві та без врахування порушень трудової дисципліни працівником (протягом останнього року роботи).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №212/343/17-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №215/1270/16-ц, у справі № 212/6331/19 від 29 липня 2020 року .

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача більше 30 років в та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Отже, на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі місячної середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Позивач був звільнений з підприємства відповідача 18.01.2012 року, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці листопад 2011 року та грудень 2011 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням склала 2161,13 грн.

При середньомісячній заробітній платі 2161,13 грн. вихідна допомога повинна становити три розміри середньомісячного заробітку що дорівнює 6483,39 грн., однак, позивачу при звільнені була виплачена допомога при виході на пенсію в розмірі 4566,60 грн., а тому, враховуючи що відповідачем при звільненні позивача не в повному обсязі було сплачено вихідну допомогу, яка підлягала виплаті, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1916,79 грн. невиплаченої одноразової вихідної допомоги при виході на пенсію.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення одноразової вихідної допомоги при виході на пенсію слід відмовити з тих підстав, що одноразова матеріальна допомога при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, умови виплати якої передбачені Колективним договором. Нормами Галузевої угоди Гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки була встановлена можливість сторони власника щодо визначення в колективних договорах підприємств окремих умов та порядку надання соціальних гарантій, тому позивачу були виплачені усі належні йому суми при звільненні, його стаж не є безперервним, оскільки, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати умови Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не умови Колективного договору ПАТ «Євраз Суха Балка» на 2011-2012 року, положення якого погіршують становище працівника.

При цьому, положення п.6.1 Галузевої угоди на 2011-2012 року не містять будь-яких застережень щодо втрати робітником соціальних пільг та гарантій у зв`язку з відсутністю безперервного трудового стажу.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади 18.01.2012 року, відповідач не провів виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не в повному обсязі виплатив вихідну допомогу при виході на пенсію.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що так як ОСОБА_1 , який звільнений 18.01.2012 року, не були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а повного розрахунку на момент ухвалення рішення судом першої інстанції проведено не було, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах заявлених вимог.

Згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що сума стягнутого середнього заробітку майже в 15 разів перевищує середній заробіток працівника, оскільки вказані обставини не знімають з відповідача відповідальності за несвоєчасну виплату належних працівникові при звільненні сум.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, розміром середнього заробітку за період з 19.01.2012 року по 30.08.2013 року у розмірі 37 747,65 грн., виходячи з розрахунку 393 робочих дня та середньоденної заробітної плати 96,05 грн.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)та в постанові Верховного суду від 09 вересня 2020 року провадження № 61-2578св19.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується із висновком суду щодо застосування принципу співмірності до завленої позивачем суми 37747,65 грн . та стягнення на користь позивача ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: