Провадження № 2/369/324/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю: секретаря судового засідання Новіцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із вказаною позовною заявою про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що вона являється військовослужбовцем Збройних сил України з 21.07.1995, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 з лютого 2007 року, з 08.08.2017 зареєстрована за адресою, що встановлена сільською радою для реєстрації військовослужбовців військової частини, а саме: АДРЕСА_1 .

Позивач має двох доньок: ОСОБА_3 , 2012 року народження, та ОСОБА_2 , 1998 року народження.

Старша донька до липня 2019 навчалась у ВНЗ Національний університет біоресурсів і природокористування України. Під час навчання ОСОБА_2 була тимчасово зареєстрована у гуртожитку навчального закладу по АДРЕСА_2 , а після його закінчення знялась із реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Паспортист Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відмовляє позивачу в реєстрації ОСОБА_2 за адресою військової частини, мотивуючи тим, що у сім`ї відсутній ордер на право проживання у житловому приміщенні.

Однак, сім`я позивача не отримувала житло від МОУ, а проживає у приміщенні, виділеному для проживання під час проходження служби і саме для того, аби отримати житло і, відповідно, ордер, позивач має бути зареєстрованою разом із членами сім`ї за адресою розташування військової частини, як того вимагають положення Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 № 380.

Відмова у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 порушує права останньої, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду із даним позовом та просить суд визнати незаконними дії відповідача та зобов`язати Бузівську сільську раду зареєструвати місце проживання її доньки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 02.12.2019 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи.

03.02.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що Бузівська сільська рада заперечує щодо позовних вимог, оскільки позивач не вчинила встановлених законом дій щодо реєстрації місця проживання своєї доньки, не подала, у встановленому законом порядку та формі паспортисту сільської ради документів для реєстрації місця проживання доньки. Паспортист сільської ради не відмовляла у реєстрації місця проживання доньки позивача. ОСОБА_4 були надані вичерпні пояснення щодо необхідного переліку документів для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , а також те, що особа може бути зареєстрована у об`єкті житлового фонду.

Протокольною ухвалою від 18.02.2020 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .

Ухвалою від 16.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись. В матеріалах справи наявні заяви позивача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.12.2018 ОСОБА_1 уклала контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Даний контракт є строковим та укладений на 5 років.

ОСОБА_1 в період з 19.02.2019 по 27.05.2019 брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_2 (с. Краматорськ Донецької області), що підтверджується довідкою від 06.06.2019 № 75, виданою командиром військової чатини НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від 02.10.2019 № 144/д, виданої тво командира військової частини НОМЕР_1 , старшина ОСОБА_1 дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника медичного пункту.

На утриманні ОСОБА_1 знаходиться сім`я у складі: ОСОБА_2 , 1998 року народження, - донька, та ОСОБА_3 , 2012 року народження, - донька, що підтверджується довідкою від 02.10.2019 № 145/д, виданою тво командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки від 30.09.2019 № 044, виданої Житомирським національним агроекологічним університетом, ОСОБА_2 є студенткою 1 курсу 1 групи факультету екології і права заочної форми навчання спеціальності «Екологія» за освітнім ступенем «Магістр» Житомирського національного агроекологічного університету. Термін навчання з 01.09.2019 по 31.12.2020, навчання за рахунок коштів фізичних осіб.

Розпорядженням начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління від 25.06.2013 № 10 «Про заселення будівлі АДРЕСА_3 (36 км)», з метою забезпечення житлом військовослужбовців, працівників Збройних Сил України та членів їх сімей на період проходження служби, гуртожиток призначений: кімнати коєчного типу для розміщення одиноких військовослужбовців, кімнати для розмущення військовослужбовців та членів їх сімей, із розрахунку 1 кімната на сім`ю. Безпосереднє управління гуртожитком здійснюється командиром військової частини. Заселення в гуртожиток здійснюється з дозволу командира військової частини. Підставою для заселення є договір на заселення, погоджений начальником Київського КЕУ, без надання дозволу на реєстрацію при гуртожитку.

05.02.2015 між командиром в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_1 укладено договір на тимчасове проживання у будівлі 26 військового містечка № НОМЕР_3 як будинок для тимчасового проживання за адресою АДРЕСА_4 .

Згідно листа від 04.07.2019 № 71/291, адресованого голові Бузівської сільської ради, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 не заперечує щодо оформлення реєстрації при військовій частині НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_5 доньки військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 старшини ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до отримання постійного житлового приміщення відповідно до розділу 2 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 № 380.

08.07.2019 ОСОБА_1 звернулась із заявою до голови Бузівської сільської ради у якій просить останнього надати обґрунтовану відповідь, чому позивачу відмовляють у реєстрації місця проживання її дитини за місцем реєстрації позивача при в/ч НОМЕР_1 .

28.08.2019 у відповідь на вказану заяву голова сільської ради повідомив ОСОБА_4 , що з метою дотримання вимог законодавства виконавчий комітет Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області звернувся до державної міграційної служби України за роз`ясненням питання щодо реєстрації місця проживання осіб офіцерського складу, військовослужбовців за контрактом, членів їх сімей. За результатами звернення була отримана відповідь від 13.08.2019 № 6.2-9569/6.01-13, зі змісту якої слідує, що перелік документів та механізм здійснення реєстрації місця проживання осіб визначені ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.п. 18-24 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідно до підпункту 4 пункту 18 згаданих Правил документами, що підтверджують право на проживання в житлі є ордер, свідоцтво на право власності, договір найму (оренди), рішення суду, яке набрало законної сили про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, право на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою, власника/співвласників житла.

Документом, що підтверджує проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, є довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини згідно з додатком 10 до Правил.

Відповідно до абз. 9 п. 6 р. І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України 31.07.2018 № 380, передбачено, що реєстрація військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється відповідно до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

На порушення наведених вище положень законодавства ОСОБА_1 не було надано ордеру на право проживання у житловому приміщенні, що є підставою для відмови у реєстрації місця проживання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного.

Як в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 13), так і в Конституції України (ст. 55) передбачено, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Такі самі положення передбачені ЦК України та ЦПК України. Зокрема, ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Реалізуючи передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, ЦК України та ЦПК України право на судовий захист, особа повинна вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Таким чином, порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 вказано, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позивач, звертаючись до суду, зазначає про те, що відповідачем відмовлено у реєстрації місця проживання її повнолітньої доньки.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються:

документ, що посвідчує особу представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Згідно ст. 9-1 вказаного Закону, орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;

у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;

для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Будь-яких відомостей щодо того, що повнолітня ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою та відповідним пакетом документів з метою реєстрації свого місця проживання, а відповідач відмовив їй у проведенні такої реєстрації, матеріали справи не містять.

Досліджені документи дають підстави для висновку про те, що належних та допустимих у розумінні ст. 77, 78 ЦПК України доказів того, що діями відповідача було порушено права та/або законні інтереси саме позивача, останньою суду не надано та не обґрунтовано, яким чином та які її права та інтереси порушуються реєстрацією або ж відмовою у реєстрації місця проживання її повнолітньої доньки.

Враховуючи викладені норми права та встановлені судом обставини у вправі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 259, 268ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Ковальчук