Номер провадження: 22-ц/813/5496/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Позивача- ОСОБА_1

Представника позивача- ОСОБА_2

Представника третьої особи- Дрозд А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба"на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", третя особа Професійна спілка працівників казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба"

-про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогул,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовної заяви

20.05.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами та уточнюючи вимоги просив суд:

-визнати незаконним та скасувати Наказ директора Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" від 21.04.2020 року № 231-к про звільнення його з посади начальника служби безпеки мореплавства;

-поновити на посаді начальника служби безпеки мореплавствав казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" з 21 квітня 2020 року;

- стягнути з Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що 01 липня 2016 року він прийнятий на роботу до Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на посаду капітана пошуково-рятувального катеру ПРК-02 відповідно до наказу від 30.06.2016 року № 136-к та наказом від 29.07.2016 року за № 224-к переведений на посаду начальника служби безпеки мореплавства.

17 лютого 2020 року Наказом від 17.02.2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» з 17.04.2020 року виведено із штатного розпису , в тому числі, і його посаду на виконання листа Державної служби морського та річкового транспорту України від 10.01.2020 року № 207/07/15-20 щодо приорітетних напрямків використання коштів підприємства на виконання міжнародних зобов`язань України, скророчення невиробничих,адміністративних та інших витрат.

18 лютого 2020 року він був Попереджений щодо зазначеного Наказу про скорочення посади, котру він займав та щодо його звільнення з підстав до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

21 квітня 2020 року нв підставі Наказу № 231-к він був звільнений у зв`язку з скороченням штату працівників, відповідно до п.1ч.1 ст.40 КЗпП України та видано трудову книжку.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, проведеним з численними грубими порушеннями діючих норм та вимог трудового законодавства України з наступних т підстав, а саме:

-йому не було запропоновано відповідачем жодної вакантної посади чи іншої вакантної роботи в КП «МПРС», яку б позивач міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. Позивач надав на будь-яку вільну посаду.

- скорочення штату КП «МПРС» проведено всупереч листа Державної служби морського та річкового транспорту України. Жодної потреби для виведення зі штатного розпису великої кількості посад працівників у відповідача не було.

-відповідач не звертався із поданням до Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» з метою отримання попередньої згоди на звільнення позивача. Від адміністрації підприємства не надійшло жодного листа чи подання щодо надання згоди на розірвання трудового договору з працівниками, які є членами Професійної спілки.

- відповідачем не було виконано належним чином процедуру звільнення, не було доведено до відома державної служби зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників, чим було порушено діючі норми трудового законодавства.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив

У відзиві представник відповідача Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» зазначив, що існують проблеми фінансування, неможливе збільшення обсягу фінансування, необхідного для функціонування та розвитку Національної системи пошуку та рятування. З метою вжиття заходів щодо пріоритетних напрямків використання коштів підприємством було внесено зміни до штатного розпису КП «МПРС», зокрема виведено за штат посаду начальника служби безпеки мореплавства. Те, що позивачем було надано згоду особистим підписом про переведення на будь-яку вакантну посаду, представник відповідача не вважає належним повідомленням, оскільки позивачем конкретно не вказано на яку саме посаду бажає перевестись позивач та не надано жодних заяв про переведення.

Відповідач зазначає, що внесення змін до штатного розпису є виключною компетенцією підприємства і є складовою на управління діяльністю на підприємстві.

13.02.2020 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про вибуття із членів Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби. З 13.02.2020 року по 21.04.2020 року на адресу КП «МПРС» не надходило жодних документів щодо членства ОСОБА_1 в інших профспілкових організаціях. На підставі викладеного, у відповідача були відсутні підстави для отримання згоди у Профспілки.

В зв`язку з чим відповідач зазначає, що було вжито всі заходи, щодо законного звільнення позивача ОСОБА_1 так як під час його звільнення не було жодної вакансії, яку б можна було запропонувати позивачу згідно його освіти, кваліфікації та досвіду.

У відповіді на відзив зазначено, що позивачем надано згоду на переведення, про що було зазначено у списку вакантних посад КП «МПРС» станом на 17.04.2020 року, наданих йому для ознайомлення, що не заперечується відповідачем, так як КП «МПРС» було винесено наказ №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС».

Саме відповідач повинен був звернутись до позивача із пропозицією іншої роботи. Діючим трудовим законодавством не передбачено вимоги до особи, яку вивільняють, подавати будь-яку заяву про переведення на вакантну посаду, а передбачає наявність лише згоди такої особи на переведення.

Протягом двох місяців з моменту ознайомлення з попередженням і до моменту звільнення позивача, роботодавцем здійснювався прийом на роботу інших осіб, що було встановлено згідно надано списку вакантних посад КП «МПРС» станом на 17.04.2020р., згідно Довідки щодо прийняття на роботу у КП «МПРС» за період з 17.02.2020р. по 21.04.2020р. За цей період відповідачем прийнято на роботу 36 працівників.

17.02.2020 року Головою Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» ОСОБА_3 надіслано Лист-повідомлення на робочу електронну адресу директора КП «МПРС» ОСОБА_4 , у якому зазначався повний перелік осіб, які входять до вищезазначеної професійної спілки та відповідач був повідомлений про існування іншої створеної профспілки, членом котрої був позивач.

Представником третьої особи - Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» - Дроздом А.О. були наданні письмові пояснення щодо позову, в яких представник зазначає, що директор КП «МПРС» був обізнаний про членство позивача у Професійній спілці працівників Казенного підприємства «Морська пошукова рятувальна служба» згідно листа від 17.02.2020 року.

Представник відповідача КП «МПРС» в запереченнях на пояснення третьої особи, зазначає, що сторона позивача та третьої особи здійснюють штучні підстави для скасування наказу про звільнення позивача. Звертає увагу суду на те, що на цей час вирішується питання щодо притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено.

Визнано незаконним та скасуваний Наказ директора Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" від 21.04.2020 року №231-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби безпеки мореплавства.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби безпеки мореплавства в Казенному підприємстві "Морська пошуково-рятувальна служба" з 21 квітня 2020 року.

Стягнуто з Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 168 332,40 грн /сто шістдесят вісім тисяч триста тридцять дві гривні 40 копійок/.

Стягнуто з Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на користь держави судовий збір у розмірі 2522,40 грн /дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 40 копійок/.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині: поновлення на роботі на посаді начальника служби безпеки мореплавства Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та стягнення з Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 31464,00 грн /тридцять одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 00 копійок/.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що в період скороченні штату та звільнення позивача прийнято 36 працівників, серед яких були вакансії, які позивачу не пропонувались та які за кваліфікацією та освітою мав би можливість зайняти позивач. Одночасно суд дійшов до висновку, що відповідач не звертався із поданням до професійної спілки працівників Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» з метою отримання попередньої згоди на звільнення позивача ОСОБА_1 , а тому не було вчинено дій, які є сукупністю даних юридичних фактів для встановлення, що звільнення позивача було проведено відповідно до вимог діючого законодавства.

30.09.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі.

28.09.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси внесено виправлення у вступну та резолютивну частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2020 року зазначивши у п`ятому абзаці наступне: допустити негайне виконання рішення суду в частині: поновлення на роботі на посаді начальника служби безпеки мореплавства Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та стягнення з Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 31464,00 грн /тридцять одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 00 копійок/.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» просить Одеський апеляційний суд скасувати рішення Київського районного суду м. одеси від 25.09.2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Суд не дослідив докази надані відповідачем на підтвердження дотримання підприємством вимог законодавства про працю при звільненні позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідач виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України, оскільки позивач не мав переважне право на залишення на роботі, так як він займав посаду, яка була одна і яка скорочена.Переважне право на залишення працівника на робті враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. На момент попередження про звільнення позивача, у відповідача були відсутні вакансії які б можна було запропонувати ОСОБА_1 згідно його освіти,кваліфікації та досвіду.

Позивач на власний розсуд , звертається до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. ОСОБА_1 не міг бути переведений на вакантні посади, оскільки не відповідав кваліфікації, освіті та досвідом роботи. Так як має диплом інженера- судноводія від 09.03.1994 року.

Прийнятті 36 працівників в період з 18.02.2020 року по 21.04.2020 року приймались на посади які не були вакантними або за кваліфікаційними вимогами не підходили позивачу. 31 з 36 працівників були моряками, з якими переукладались контракти, а інші 5 працівників були прийняті або переведені на посади, які не були вакантними або не могли бути запропоновані позивачеві за його кваліфікацією, освітою та досвідом. У підприємства не було документів станом на 02.11.2020 року щодо відповідної кваліфікації та освіти.

Скаржник зазначає, що наявні посади, а саме:

- фахівця служби флоту не була вакантною так як на місце прийнято працівника на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку основного працівника, та підстав пропонувати її позивачу не було.

-інспертор відділу документального забезпечення та контролю КП «МПРС»- не була вакантною, оскільки 27.01.2020 року надійшла заява працівника, яка також підлягала скороченню про її переведення на неї та з у зв`язку з чим відсутні підстави для пропонування її позивачеві;

-економіст першої категорії відділу планування та прогнозування не відповідає кваліфікаційним вимогам;

-начальник відділу внутрішньої безпеки не була запропонована так як у нього відсутня відповідна освіта та кваліфікація, відсутній стаж роботи у правоохоронних органах та/або на керівних посадах, з досвідом роботи у сфері забезпечення безпеки;

- інженер 1-ї категорії енергозабезпечення сектора енергозабезпечення- відсутня освіта та стаж роботи з групою допуску з електрозабезпечення не нище 1У до і вище 1000В.

Крім того, скаржник посилається на те, що 13.02.2020року ОСОБА_1 вибув із членів Професійної спілки працівників морської пошуково-рятувальної служби на підставі поданої ним заяви., а на день його звільнення-21.04.2020 року заяв про прийняття до членів Професійної спілки працівників морської пошуково- рятувальної служби від ОСОБА_1 не надходило.Документів чи інформації про обрання ОСОБА_1 до Профкому Професійної спілки працівників підприємства, яка начебто утворена 14.02.2020 року не надходило. Позивачем та третьою особою у справі здійснювальсь заходи щодо створення штучної підстави для скасування наказу про звільнення позивача.

Судом першої інстанції порушена структура змісту рішення суду, містить зайву деталізацію та важко сприймається.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача- адвокат Марков О.Сю зазначає , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін з наступних підстав.

Зазначає, що відповідачем порушено вимогу про пропонування позивачу всіх наявних вакансій на роботі. За період з 17.02.2020 року по 21.04.2020 року відповідачем прийнято на роботу 36 працівників і зовсім на інші посади, ані ж ті, що було запропоновано ОСОБА_1 та наводить свою оцінку обґрунтовуючи невиконанням ними визначених вимог діючого законодавства щодо пропонування працівнику, який вивільняється всіх наявних вакантних посад. Однак всім цим доводам надана оцінка судом першої інстанції.

На момент звільнення позивач був членом профспілкової організації, а отже відповідно до ч.3 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення позивача повинно було бути попередньо узгоджене з Професійною спілкою працівників казенного підприємства «МПРС» так як законом не забороняється існування декількох професійних спілок на одному підприємстві. При цьому посилається на те, що відповідачу неодноразово направлялись листи з зазначенням даної інформації.

При цьому зазначає, що Професійна спілка працівників казенного підприємства «МПРС набула юридичних прав з моменту затвердження свого Статуту, тобто з 14.02.2020 року.

Крім того посилається на правову позицію ВС України від 01 жовтня 2013 року( справа № 21-319а13) від 25 березня 2014 року( справа 21-44а14) відповідно до яких зазначено, що згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку професійної організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Одночасно посилається на позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 08.04.2020 року у справі № 450/187/17, зідно якої працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною тродових відносин.

Крім того, посилається на затверджений фінансовий план на 2020 рік яким передбачено витрати на адміністративно-управлінський персонал в кількості 85 осіб та 248 працівників в якому не передбачено скорочення витрат на оплату праці.

У відзиві 3-ї особи професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятовальна служба» зазначає, що під час звільнення позивача не було запропоновано жодної вакантної посади чи іншої вакантної роботи на підприємстві.Відповідно до наданого списку на 17.04.2020 року запропоновано лише 4 вакантних посади, натомість як прийнято на роботу з 17.02.2020року по 21.04.2020 року 36 працівників на вакансії, котрі не пропонувались позивачеві., чим порушено ч.1,3 ст.49-2 КЗпП Україн.

На момент звільнення позивач був членом профспілкової організації, а отже відповідно до ч.3 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення позивача повинно було бути попередньо узгоджене з Професійною спілкою працівників казенного підприємства «МПРС» так як законом не забороняється існування декількох професійних спілок на одному підприємстві. При цьому посилається на те, що відповідачу неодноразово направлялись листи з зазначенням даної інформації.

При цьому зазначає, що Професійна спілка працівників казенного підприємства «МПРС набула юридичних прав з моменту затвердження свого Статуту, тобто з 14.02.2020 року.

В судове засідання представник відповідача-Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" не з`явились. В своїй заяві просить апеляційний суд відкласти розгляд справи посилаючись на карантинні заходи спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусу COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи справу розглянути за відсутності її учасників.

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Згідно до Наказу від 30.06.2016 року №136-к та відомостей у Трудовій книжці позивача ОСОБА_1 вказано, що 01 липня 2016 року позивач був прийнятий на роботу до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на посаду капітана пошуково-рятувального катеру ПРК-02.

05 вересня 2017 року ОСОБА_1 був переведений на посаду начальника служби безпеки мореплавства, відповідно до Наказу від 29.07.2016 року № 224-к /а.с.14-15/.

Згідно довідки КП "МПРС" вбачається, що ОСОБА_1 з 01.07.2016 року по 21.04.2020 року, займав посаду начальника служби безпеки мореплавства, дохід за останні два календарних місяці перед звільненням ( лютий 2020., березень 2020 р.), який входить до розрахунку середньої заробітної плати (згідно порядку №100) склав 42476, 16 грн./а.с.199/.

Відповідно до заяви від 13.02.2020 року позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача КП «МПРС» про вибуття із членів профспілки з 13.02.2020 року/а.с.25/.

Протоколом установчих зборів засновників Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 14.02.2020 року було прийнято рішення про створення Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та затверджено її Статут.

З вказаного моменту ОСОБА_1 став членом Профкому Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» /а.с.26-28/

17.02.2020 року листом №1 директору КП «МПРС» ОСОБА_4 від Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», головою якої є Дрозд А.О., доведено до відома, що на КП «МПРС» діє первинна профспілкова організація, до складу якої станом на 17.02.2020 року входить позивач ОСОБА_1 /а.с.82/.

Наказом від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» на виконання листа Державної служби морського та річкового транспорту України від 10.01.2020 року № 207/07/15-20 зазначено: з 17.04.2020 року вивести із штатного розпису КП «МПРС», зокрема посаду - начальника служби безпеки мореплавства /а.с.19-20/.

18.02.2020 року позивача ОСОБА_1 було письмово попереджено про те, що відповідно до Наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 р. № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» посада начальника служби безпеки мореплавства виводиться зі штатного розпису і тому на підставі вище викладеного ОСОБА_1 підлягає вивільненню відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України /а.с.22/.

Листом №02 від 28.02.2020 року директору КП «МПРС» ОСОБА_4 повідомлено, що до Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», головою якої є ОСОБА_3 , будь-яких повідомлень, щодо запланованого вивільнення працівників не надходило /а.с.88/.

Згідно відповіді Одеського міського центру зайнятості №545/19/02 від 23.03.2020 року повідомляється, що згідно бази даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості станом на 20.03.2020 рік інформація щодо подання звітності про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці КП «МПРС» відсутня /а.с.89/.

Листом за №16 від 21.04.2020 року директору КП «МПРС» ОСОБА_4 повідомлено, що 17.04.2020 року Професійною спілкою працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» прийнято рішення не надавати згоду на звільнення працівників, які є членами профспілки, в тому числі ОСОБА_1 /а.с.91/.

Наказом від 21.04.2020 року №231-к ОСОБА_1 , начальника служби безпеки мореплавства звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України /а.с.23/.

Згідно зі списком вакантних посад КП «МПРС» станом на 17.04.2020 року запропонованим позивачу ОСОБА_1 , 17.04.2020 року особистим підписом позивач погодився обійняти будь-яку із запропонованих посад /а.с.24/.

Відповідно до Акту КП «МПРС» від 21.04.2020 року вбачається, що станом на 21.04.2020 року на кінець робочого дня, на 17 годину від ОСОБА_1 , начальника служби безпеки мореплавства КП «МПРС» не надходило заяви про його переведення на жодну із запропонованих йому посад /а.с.234/.

21.04.2020 року Головою Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» Дроздом А.О. надіслано лист №16 від 21.04.2020 року на офіційну електронну адресу відповідача на ім`я директора КП «МПРС» ОСОБА_4 , у якому повідомляється, що від адміністрації підприємства не надійшло жодного листа чи подання щодо надання згоди на розірвання трудового договору з працівниками, які є членами Професійної спілки відповідно до Наказів КП «МПРС» № 116-н від 17.02.2020 року «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та № 123-н від 18.02.2020 року «Про припинення діяльності філії «Чорноморська філія» казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» /а.с. 29/.

В справі наявний лист - відповідь адвокату Яценко Ю.В. від 04.06.2020 року №3/61/1070-20 направлений відповідачем, в якому КП «МПРС» повідомляє, що штатний розпис та організаційна структура КП «МПРС» у період з 17.02.2020року по 21.04.2020 року не змінювались; техніко-економічне обґрунтування скорочення штату працівників КП «МПРС» не здійснювалось /а.с.109/.

Згідно відповіді Державної податкової служби України Головне управління ДПС в Одеській області у період з 18.02.2020 року по 21.04.2020 року від КП "МПРС" надійшло 12 повідомлень про прийняття працівників на роботу /а.с.1, том2/.

Матеріали справи містять довідку за підписом Начальника відділу управління персоналом Терлецької С., щодо прийняття на роботу у КП «МПРС» за період з 17.02.2020 року по 21.04.2020 року всього 36 працівників /а.с.116/.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі N 800/538/17, провадження N 11-431асі18.

Суди встановили, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення.

Встановивши, що позивачу не були запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії, суд дійшли обґрунтованого висновку про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо дотримання відповідачем положень статті 49-2 КЗпП України, є необґрунтованими, оскільки не зазначено з якими саме вакансіями відповідач мав намір ознайомити позивача так як за період з 17.02.2020року по 21.04.2020 року відповідач прийняв на роботу 36 працівників.

Суд встановив, що з 14.02.2020 року Професійна спілка працівників Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» стала суб`єктом трудового законодавства та саме з цього моменту ОСОБА_1 став членом профкому Професійної спілки працівників зазначеного підприємства.

17.02.2020 року на електронну адресу директора КП «МПРС» був надісланий лист № 1 від 17.02.2020 року з повідомленням про утворення відповідної Профспілки та членства ОСОБА_1 у ній.

Відповідач при звільненні не звертався до профспілкової організації з письмовим поданням про надання згоди на звільнення позивача відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 22 "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Суд встановив, що листом № 2 від 28.02.2020 року надсилалось повідомлення про обов`язок адміністрації КП «МПРС» про дотримання вимог ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", а також на зміст Колективного договору між адміністрацією відповідача та трудовим колективом на 2016-2019 роки відсутністю об`єктивних причин для неминучих звільнень працівників.

Суд дійшов правильного висновку, що апелянтом не було здійснено належного виконання про погодження запланованого звільнення працівника із Професійною спілкою працівників Казенного підприємства «Морська пошуково- рятувальна служба», членом якої є Фідзина О.М. з 14 лютого 2020 року .

Судова колегія виходить з того, що ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до наказу № 231- к від 21 квітня 2020 року з порушенням статей 43, 49-2 КЗпП України, що згідно зі статтею 235 КЗпП України є підставою для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, а посилання на порушення його структури є надуманим.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції , без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. 367,368,374, 375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба"залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2020 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 30.03.2021 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

О.С.Комлева