Житомирський апеляційний суд
Справа №293/798/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Лісової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 293/798/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Бруховського Є. Б. в смт. Черняхів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 в інстересах неповнолітнього ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяну його сину ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6 508,70 грн та моральну шкоду, яку оцінює в 50 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 14.01.2014 року близько 15 год. 20 хв. керуючи автомобілем марки Чері Амулет, державний номер НОМЕР_1 сріблястого кольору, по вулиці Енгельса (нині - Дружби) поблизу перехрестя з вул. Житомирська у смт. Черняхів, під час руху, не переконався в його безпечності та здійснив наїзд на велосипедиста - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наслідком ДТП стало спричинення тілесних ушкоджень потерпілому велосипедисту ОСОБА_1 та завдання механічних пошкоджень транспортному засобу - велосипеду. За наслідками ДТП, слідчим СВ Черняхівського РВ УМВС України Головчук Ю.Ю. складено протокол огляду місця ДТП від 14.01.2014. Інспектором ВДАЇ Поліщук А.В. відібрані пояснення у ОСОБА_2 . Також, на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортних засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження), відкрито кримінальне провадження. За даними протоколів допиту свідків від 21.01.2014 року, а також з пояснень самого водія ОСОБА_2 відомо, що коли він помітив ОСОБА_1 гальмувати не намагався і здійснив наїзд на велосипедиста. Від удару, останній потрапив на капот автомобіля, а водій продовжував рух ще декілька метрів. Після падіння потерпілого з капота, водій, своїм автомобілем зачепив ще трьох молодих хлопців - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які теж отримали тілесні ушкодження та забої. Водій зупинив автомобіль лише шляхом наїзду на бетонну опору. Винний допомоги потерпілим не надавав і не цікавився їх станом здоров`я. Відразу після ДТП, потерпілого ОСОБА_1 каретою швидкої допомоги доставлено у травматологічне відділення з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма (далі ЗЧМТ), струс головного мозку, забійні рани потиличної ділянки голови, нервовий шок. За висновком експерта №318 від 07.02.2014 року ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження внаслідок ДТП. 25.02.2014 кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, копії матеріалів справи направлені до Черняхівського РВ УМВС України для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заподіяної його синові ОСОБА_1 , матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6 508 грн. 70 коп., яка складається з наступного: 1363,70 грн - витрат на лікування; 5145 грн - матеріальні збитки завдані майну потерпілого (велосипед, одяг).

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , заподіяної його синові ОСОБА_1 , моральну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_3 та адвоката Березенської Юлії Олександрівни, як представників, на представництво прав та інтересів повнолітнього ОСОБА_1 ; відсутні будь-які письмові документи, з яких можливо зробити висновок про позицію ОСОБА_1 по справі, чи підтримує він позовні вимоги повністю, частково, тощо. На момент ухвалення судового рішення ОСОБА_1 досяг повноліття, а тому представництво його інтересів батьком є безпідставним. В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують реальну вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відсутні докази, що підтверджують факт знищення велосипеду Ардіс спортивний чи ступінь його пошкодження, розрахунок вартості ремонту. Вказує, що за позицією позивача, викладеній в позовній заяві, завдана йому матеріальна школа полягає саме у пошкодженні майна.

Зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

А тому вважає, що преюдиційну силу має ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка є судовим документом. Постанова про закриття кримінального провадження, яка є документом слідчого, не має преюдиційної сили.

Вказує, що суд обґрунтовує свою правову позицію, в тому числі, письмовими поясненнями свідків, відібраними в ході досудового розслідування, однак безпосередньо в процесі розгляду справи не допитав цих свідків.

Звертає увагу, що на момент ДТП велосипедисту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було 12 років. Згідно ПДР велосипедисти як учасники дорожнього руху можуть бути особи з 14 років.

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Березенської Ю.О., в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. У відзиві вказується, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Наявність умислу в діях потерпілого не доведено, а тому посилання в апеляційній скарзі на зменшення розміру моральної шкоди з цих підстав є необґрунтованим. Заподіяна матеріальна та моральна шкода підтверджена матеріалами справи. У відзиві наголошується, що відповідач грубо порушив правила дорожнього руху, здійснив наїзд не лише на ОСОБА_1 , а й ще на трьох хлопців, зачепивши їх на капот свого автомобіля.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник адвокат Удод П.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Березенська Ю.О. проти апеляційної скарги заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14.01.2014 року біля 15:20 год. під час руху по вул. Житомирській в смт. Черняхів поблизу повороту на вул. Енгельса водій автомобіля марки Чері Амулет, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , відповідач по справі, скоїв наїзд на велосипедиста неповнолітнього ОСОБА_1 , який перетинав дорогу та отримав тілесні ушкодження.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_1 згідно висновку судово-медичної експертизи №318 від 28.01.2014 року отримав тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, поверхневих забійних ран волосистої частини голови, струсу головного мозку, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

25.02.2014 року постановою начальника СВ Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області Букатою І.С. кримінальне провадження №0000027, внесене до ЄРДР від 15.01.2014 року щодо ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито, так як в діях водія автомобіля марки Чері Амулет, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України відсутні, оскільки отримані велосипедистом ОСОБА_1 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, в той час як диспозиція ч.1 ст. 286 КК України передбачає настання наслідків у вигляді заподіяних особі тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Даною постановою одночасно постановлено направити копії матеріалів із кримінального провадження до Черняхівського РВ УМВС України для притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Із змісту висновку експерта №1740 від 16.09.2015 року вбачається, що гр. ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ЖДОЛ з 17.01.2015р. по 27.01.2015р., діагноз заключний клінічний: ЗЧМТ, струс головного мозку. Множинні садна обличчя. Забійна рана потилиці на етапі заживлення вторинним натягом. Неврозоподібний стан з гіпертонічним синдромом. З представленої МРТ головного мозку від 16.01.2014р. на ім`я ОСОБА_1 видно, що зроблений висновок: МР-ознак вогнищевої патології головного мозку та його оболонок на момент огляду не виявлено, лікворо-динамічних порушень не спостерігається. Травматичне пошкодження (перелом) лобної кістки праворуч. Явища гематосинусу. ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ЖДОЛ з 27.01.2015 по 06.02.2015, діагноз заключний клінічний: Синдром лікворо-динамічного порушень, виражений астеновегетативний синдром посттравматичного генезу Логоневроз. Проведено ЕХО-ЕГ 29.01.2014: даних вказуючи на гідроцефалію, зміщення серединних структур головного мозку не виявлено. Після проведеного курсу медикаментозного лікування виписаний в задовільному стані з покращенням. За підсумками вказаної експертизи у гр. ОСОБА_1 виявлено садна на обличчі, поверхневі забійні рани волосистої частини голови, струс головного мозку, який ускладнився розвитком синдрому лікворо- динамічних порушень, астено-вегетативного синдрому, що призвело до втрати загальної працездатності і згідно «Таблиці втрати працездатності в результаті різних травм» становить 5%, і за цією ознакою відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_1 утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, 14.01.2014р. при дорожньо-транспортній події.

Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.

Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Разом з тим відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Такі ж висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року (справа № 705/2078/16-ц), від 10 січня 2019 року (справа № 500/2095/15-ц).

А тому, незважаючи на обґрунтованість заперечень відповідача стосовно того, що його не було піддано ні адміністративній, ні кримінальній відповідальності, це не є підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності, передбаченої положеннями ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз`ясненнями наведеними у п.9 постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу Відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Аналогічна правова позиція наведена у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Колегія суддів вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами реальну вартість втраченого майна внаслідок ДТП, або ж робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, а отже позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими, чого не було враховано судом першої інстанції при вирішенні справи та порушено ст.ст. 22, 1192 ЦК України, а дана обставина залишилась недоведеною.

З наведених підстав, надані позивачем як докази завданої майнової шкоди копії товарних накладних на покупку велосипеду Ардіс спортивного, спортивного костюму та куртки на загальну суму 5145,00 грн. не можуть бути взяті до уваги судом.

Натомість розмір матеріальної шкоди, що складає 1363,70грн. витрат на лікування доводиться матеріалами справи та є обґрунтованим.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача є дещо завищеним, а тому вважає за необхідне зменшити визначений судом розмір моральної шкоди із 50 000 грн до 40 000 грн.

При цьому визначений судом апеляційної інстанції розмір моральної шкоди колегія суддів не вважає завищеним з огляду на тривалість розгляду справи, відношення відповідача до вимог позивача. Так, дорожньо-транспортна пригода сталась 14 січня 2014 року, позов пред`явлено 12 серпня 2016 року, рішення суду ухвалено судом першої інстанції 28.01.2021, тобто через сім років після ДТП. Упродовж усього часу відповідач посилався на свою непричетність до дорожньо-транспортної пригоди та, як наслідок, заперечував проти відшкодування будь-якої шкоди потерпілій стороні.

Наведені обставини наклали відбиток на сприйняття малолітньою особою, що в ході тривалого розгляду спору досягла повноліття, почуття законності, справедливості, відповідальності.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 зазнав травм та фізичного болю, про що зазначено вище. Проте після ДТП потерпілий продовжує лікування наслідків ЧМТ у невролога та окуліста. З медичної картки хворого ОСОБА_1 №062401 вбачається, що за наслідками огляду окуліста встановлено діагноз, який є наслідком закритої черепно-мозкової травми.

А тому, враховуючи конкретні обставини справи, відношення відповідача до завданої шкоди, його прогнозовану матеріальну спроможність, виходячи із роду його занять, відшкодувати заподіяну шкоду, а також беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, характер отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що визначений судом апеляційної інстанції розмір є необхідним для відшкодування моральної шкоди.

Переглядаючи справу, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи в апеляційній скарзі про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося 18 років, а тому з того часу припинились повноваження його законного представника ОСОБА_3 .

Так, відповідно до ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси, зокрема, малолітніх та неповнолітніх осіб можуть захищати в суді їх батьки.

Оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди та на момент звернення до суду з позовом потерпілий ОСОБА_1 був малолітнім та неповнолітнім, його інтереси представляв батько - ОСОБА_3 .

На момент досягнення повноліття ОСОБА_1 відпали правові підстави законного представництва його інтересів в суді батьком, а тому адвокат Березенська Ю.О. на законній правовій підставі представляє інтереси ОСОБА_1 згідно ордера, виданого на підставі договору про надання правової допомоги та доручення органу уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №14 від 16 листопада 2020 року і належним позивачем у справі на момент її розгляду є ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч. 10 ст. 141 ЦПК, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

До суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1943грн., до суду апеляційної інстанції відповідачем сплачено 2914,50грн.

Апеляційну скаргу задоволено на 26,80 %, позов - на 73,20 %, а тому із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 641,00 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , 1 363 (тисячу триста шістдесят три) грн. 70 коп. заподіяної матеріальної шкоди, 40 000 (сорок тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди та 641,00 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.03.2021.

Головуючий Судді