ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/10194/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кадук Вікторія Вікторівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Власенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява, з урахуванням подальших уточнень позовних вимог, мотивована тим, що 30.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 110 000 доларів США, а відповідач зобов`язався кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 1906 доларів США, але у будь якому випадку повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30.07.2015 року. Додатковою угодою №1 від 09.02.2009 року змінено розмір ануїтетного платежу. Додатковою угодою №3 від 25.10.2011 року було змінено валюту кредитування, позичальнику видано новий транш у національній валюті у розмірі 633591.30 грн., шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача ОСОБА_1 для погашення заборгованості у доларах США. Відповідач зобов`язався повертати кредит у національній валюті та сплачувати проценти шляхом ануїтетного платежу у розмірі та порядку, встановленому п. 4.4 та п.6 додаткової угоди №3. Додатковою угодою №4 від 31.03.2015 року було змінено схему погашення кредиту та змінено графік погашення кредиту, продовжено термін повернення кредиту у повному обсязі не пізніше 31.03.2025 року, встановлено новий розмір процентної ставки відповідно до п.2.2. додаткової угоди. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої заборгованості (п.1.3 кредитного договору).

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором банком було укладено Договір поруки № 22066 від 30.07.2008 року, з додатковими угодами №3 від 25.10.2011 року та №4 від 31.03.2015 року, з ОСОБА_2 . Відповідно до умов договорів поруки відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. У відповідності до договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у вище вказаному Кредитному договорі.

Всупереч умов Кредитного договору, ОСОБА_1 не здійснює своєчасну сплату платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 28.11.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 165174.33 грн., з яких: 111993.44 грн. - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 14805.10 грн., 39612.69 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, у тому числі, прострочена заборгованість 38085.33 грн., 2030,57 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, 1848,57 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 01.05.2019 року по 28.11.2019 року., 9689.06 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 28.11.2018 року по 28.11.2019 року.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором №0 від 30.07.2008 року в розмірі 165 174,33 грн. та 9977,61 грн. понесених судових витрат у рівних частинах з кожного по 4988,81 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.07.2008 року в розмірі 165174 гривень 33 копійки, з яких: 111993,44 грн. - заборгованість за кредитом, 39612,69 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2030,57 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін; 1848,57 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 9689, 06 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати по 4 988,80 грн. з кожного окремо.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кадук В.В. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неврахування висновків Великої Палати Верховного суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц про те, що, якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про дострокове стягнення заборованості за договором споживчого кредитування, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Оскільки, між сторонами було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30 липня 2008 року, з встановлення терміну повернення кредиту у повному обсязі не пізніше 31.03.2025 року, дострокове стягнення заборгованості за цим Договором можливе виключно при виконанні кредитором вимог щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, чого АТ «УкрСиббанк» не вчинив, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 110 000 доларів США, а відповідач зобов`язався кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти, шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 1906 доларів США, але у будь якому випадку повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30.07.2015 року, відповідно до Графіку, що є Додатком № 1 та невід`ємною частиною кредитного договору. В п.1.3 сторони узгодили порядок нарахування процентів за користування кредитним коштами в розмірі 14,50 % річних, а також автоматичне нарахування процентів на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі з наступного дня після несплати або неповної сплати платежу, встановленого в договорі. Крім того, у п.8.1 сторони передбачили відповідальність позичальника за порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань за договором у вигляді додаткової сплати на користь банку пені, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством на момент її нарахування (а.с.13-21).

Додатковою угодою №1 від 09.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 між Банком та ОСОБА_1 сторонами узгоджено зміну розмір ануїтетного платежу (а.с.22).

Додатковою угодою № 2 від 21.10.2011 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 сторонами узгоджено процедуру договірного списання коштів з рахунків ОСОБА_1 для погашення його грошових зобов`язань на користь Банку (а.с.23).

Додатковою угодою №3 від 25.10.2011 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) сторонами було змінено валюту кредитування, позичальнику видано новий транш у національній валюті у розмірі 633591, 30 грн. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача ОСОБА_1 для погашення заборгованості у доларах США. Відповідач зобов`язався повертати кредит у національній валюті в загальному розмірі 1 261 724,81 грн. та сплачувати проценти шляхом ануїтетного платежу у розмірі та порядку, встановленому п. 4.4 та п.6 додаткової угоди №3 (а.с.24-27).

Додатковою угодою №4 від 31.03.2015 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) було змінено схему погашення кредиту та змінено графік погашення кредиту, продовжено термін повернення кредиту у повному обсязі не пізніше 31.03.2025 року (п.2.3 Додаткової угоди), встановлено нові розміри процентної ставки відповідно, а також сторонами також узгоджено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу. Нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (п.2.2 Додаткової угоди). Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно повертати кредит у обсязі, встановленому Графіком погашення, що є невід`ємним Додатком № 1 до Додаткової угоди та сплачувати проценти у встановленому розмірі з 01 по 28 число кожного місяця (п.2.5.2 Додаткової угоди) (а.с.28-33).

Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором від 30.07.2008 року Банком було укладено з ОСОБА_2 . Договір поруки № 22066 від 30.07.2008 року, згідно п.п. 1.1. - 1.3 якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30 липня 2008 року, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у вище вказаному Кредитному договорі (а.с.34-35).

25.10.2011 року між поручителем ОСОБА_2 та Банком також укладено Додаткову угоду №3 від та 31.03.2015 року Додаткову угоду №4 до Договору поруки № 22066 від 30.07.2008 року (а.с.36-37).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» та стягуючи з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, та наявність у зв`язку з цим у позивача права вимагати від позичальника повернення заборгованості за кредитним договором достроково. При цьому, суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов вищезазначених договорів у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки Банком підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в цій частині, не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу частини другої статті 1054 ЦК України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Законом №1023-ХІІ встановлені особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1023-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

За змістом частини десятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів.

Законом встановлено спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-ХІІ застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону № 1023-ХІІ у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1023-ХІІ. Лише з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюються Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон № 1023-ХІІ.

Частина 10 статті 11 Закону № 1023-ХІІ (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року) встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частину десяту статті 11 Закону № 1023-ХІІ у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа № 638/13683/15-ц, провадження № 14-680цс19).

Як встановлено судом, 30.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, а відтак кредит є споживчим і на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».

При цьому, у Розділі 12 цього Договору сторони врегулювали право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів, визначивши у п. 12.1. Договору, що, відповідно до ст.ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов Договору протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Зазначене у п. 12.1. Договору повідомлення (вимога) Банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 13 цього Договору (п. 12.2.), тобто на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 16 - зворот).

Натомість, позивачем не виконано вимогу, передбачену пунктами 12.1., 12.2. Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.07.2008 року щодо направлення боржнику вимоги про дострокове повернення кредиту, який є споживчим, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки за умови не дотримання Банком передбаченого кредитним договором порядку, у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Доводи позивача АТ «УкрСиббанк» про те, що відповідна вимоги була направлена у листопаді 2014 року, колегією суддів не приймаються, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору, адже ця вимога стосувалася заборгованості за кредитом, станом на 17 листопада 2014 року, у розмірі 243 253,64 грн. та невиконання цієї вимоги стало підставою звернення Банку до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом у судовому порядку. Однак, у зв`язку з внесенням ОСОБА_1 14 грудня 2016 року коштів на погашення простроченої заборгованості, АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про залишення позову без розгляду, яка була задоволена ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року.

Досудову ж вимогу щодо дострокове погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.07.2008 року, станом на 28 листопада 2019 року, у розмірі 165 174,33 грн. Банк на адресу позичальника взагалі не направляв.

Таким чином, кредитор ПАТ «УкрСиббанк», змінивши строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1 , не повідомив про вказані обставини позичальника, що не зумовлює для нього виникнення обов`язку з повернення кредитору позику у повному обсязі.

Оскільки, згідно ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, то відсутні правові підстави й для стягнення такої заборгованості й з поручителя ОСОБА_2 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, що не перешкоджає позивачеві АТ «УкрСиббанк» звернутися до суду із аналогічними позовними вимогами, при дотримані положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з АТ «УкрСиббанк» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 3 153, 00 грн.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кадук Вікторія Вікторівна - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: