Дата документу 24.03.2021 Справа № 331/5065/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/5065/18 Головуючий у 1 інстанції Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/264/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дружко А.І. , заінтересована особа ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дружко А.І., заінтересована особа ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги зазначено, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2018 року по справі № 331/5065/18 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2018 року і до досягнення ним повноліття. Також з Позивача стягнуто судовий збір у розмірі 176,20 грн.

Користуючись своїм процесуальним правом, ОСОБА_1 оскаржив розмір призначених аліментів у судовому порядку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2019 року у справі № 331/1472/19 було зменшено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року вказане рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2019 року у справі № 331/1472/19 було скасовано, у задоволенні позову було відмовлено. Постанову ОСОБА_1 було оскаржено у касаційному порядку. Наразі, розгляд скарги триває.

12 листопада 2019 року скаржник, поштою отримав лист із Хортипького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГГУЮ у Запорізькій області, який містив декілька постанов старшого державного виконавця, винесених в рамках виконавчого провадження номер за ЄДРВП 57225264, яке було відкрито у вересні 2019 року на підставі судового наказу № 331/5065/18 від 05.09.2018 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Вивченням отриманих матеріалів було з`ясовано, що старшим державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Дружко А.І., без проведення належної перевірки та з`ясування обставин справи, за жодних належних підстав було винесено постанови про арешт майна Боржника, обмеження прав Боржника на вільне пересування, користування автотранспортом та ін., а також про накладення штрафу, а саме:

- постанову від 04.11.2019 р. про арешт майна боржника;

- постанову від 04.11.2019 р. про арешт коштів боржника;

- постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

- постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

- постанову від 04.11.2019 р. про накладення штрафу в розмірі 7 025,03 грн.,

та повідомлено про внесення відомостей про мене до Єдиного реєстру боржників.

Проте, державний виконавець жодної належної перевірки навіть питань добровільного виконання ним цього судового рішення не здійснив, не вивчив усіх обставин справи та не з`ясував обставин наявності чи відсутності провини, безпідставно здійснивши заходи щодо обмеження його прав і свобод, накладення величезного штрафу тощо.

Вважає вищезазначені дії державних виконавців такими, що порушують його права та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Просив суд визнати незаконними дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Дружко А.І. щодо безпідставного винесення та подальшого направлення боржнику ОСОБА_1 постанов у виконавчому провадженні ЄДРВП 57225264 щодо обмеження його конституційних прав, накладення арешту на майно і кошти та штрафу від 04.11.2019 р.;

визнати незаконними наступні постанови старшого Державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя у Запорізькій області Дружко А.І., винесені у виконавчому провадженні номер за ЄДРВП 57225264 їх скасувати, а саме: постанову від 04.11.2019 р. про арешт майна боржника; постанову від 04.11.2019 р. про арешт коштів боржника; постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженій гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; постанову від 04.11.2019 р. про накладення штрафу в розмірі 7 025,03 грн.; повідомлення від 04.11.2019 р. про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає ухвала суду першої інстанції.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Судом встановлено, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2018 року по справі № 331/5065/18 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2018 року і до досягнення ним повноліття.

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2019 року скасоване та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розмірі аліментів відмовлено.

З огляду на зазначене, вказані судові рішення свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 , а також про ту обставину, що аліменти в зменшеному розмірі підлягають стягненню саме з дня набрання судовим рішенням законної сили .

17 вересня 2018 року на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відкрите виконавче провадження № 57225264 на підставі судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 05 вересня 2018 року по справі № 331/5065/18.

Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2019р. за виконавчим провадженням № 57225264 складала 35 125,13 грн., яка нарахована відповідно до судового наказу та з урахуванням норм ч. 3 ст. 195, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

На спростування вказаного розрахунку державного виконавця Рощіним Д.С. не надано жодних доказів. Наявні в матеріалах квитанції свідчать лише про сплату останнім коштів на користь ОСОБА_6 ..

Порядок здійснення примусового виконання рішення суду визначено статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження, заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в ході примусового виконання судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 05 вересня 2018 року по справі № 331/5065/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів, старшим державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Дружко А.І. винесено постанову від 04.11.2019 р. про арешт коштів боржника; постанову від 04.11.2019 р. про арешт майна боржника; постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову від 04.11.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Вказане свідчить про те, що державним виконавцем здійснювалися заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями ч.9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про незаконність дій державного виконавця щодо винесення вказаних постанов є безпідставними, оскільки загальним обов`язком батьків, який покладається на них Сімейним кодексом України, є обов`язок утримувати своїх дітей.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами; у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві полювання є посиленням захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2018 року, справа № 154/655/18-ц.

В ухвалі Верховного Суду від 25 березня 2019 року, справа № 2-6630/10, в якій Верховний Суд зазначено, що встановивши, що боржник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців дії державного виконавця щодо тимчасово обмеження цього боржника у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України вчинені відповідно до вимог чинної редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки суми сплачених аліментів не можуть забезпечити достатній рівень життя його неповнолітньої дитини.

Колегією суддів встановлено, що оскаржені постанови свідчать про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за певний період, а не про факт умисного ухилення від виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час постанволення оскаржуваних постанов ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів з 04.09.2018 року по 01.11.2019 року в сумі 35 125,13 грн..

Положеннями ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. У випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця для забезпечення реального виконання рішення застосовувати арешт майна (коштів) боржника, який накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова державного виконавця про накладення арешту на майно та кошти боржника є правомірною.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного винесення постанови про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників також є безпідставними, оскільки відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу.

В Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Системі після впровадження Єдиного реєстру боржників та боржників за виконавчими провадженнями про стягнення періодичних платежів (аліментів) за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Таким чином, державним виконавцем на законних підставах 04.11.2019 року внесено відомості про боржника ОСОБА_1 до вказаного реєстру.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: