Справа № 676/5424/21
Номер провадження 2/676/2325/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

29 грудня 2021 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретаря Чекашкіної О.Л.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янець-Подільському цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог вказує, що є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 серпня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 283. Відповідач є сином попереднього власника зазначеної квартири, однак знятись з реєстраційного обліку в будинку не бажає, що створює йому перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг. Тому просить усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належній йому квартирі АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 13 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений своєчасно та належним чином судовою повісткою.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ганасюком М.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 283, ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є членом сім`ї попереднього власника квартири ОСОБА_4 .

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання Департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради №2185 від 11.08.2021 р., за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.08.2017 р. по теперішній час.

Актом обстеження паспортного режиму від 30.08.2021 р. встановлено, що за адресою квартира АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 2018 року не проживає.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суду показали, що ОСОБА_3 з 2018 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , проживає та працює в м.Києві.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У разі виникнення спору між власником та членами сім`ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

ОСОБА_3 є членом сім`ї попереднього власника квартири ОСОБА_4 . Зібраними у справі доказами підтверджується, що ОСОБА_3 на момент набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру (28.08.2021 рік) не проживав в ній з 2018 року як член сім`ї ОСОБА_4 .

Також, право ОСОБА_3 на користування спірним житлом припинилось внаслідок укладення власником ОСОБА_7 договору купівлі-продажувід 28 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Ганасюком М.М., яким припинилось право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Таким чином ОСОБА_2 , як власник квартири, має право вимагати від ОСОБА_3 , який не є членом його сім`ї, усунення порушень права власності на вказану квартиру.

Згідно з ч.3 ст. 12, ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реєстрація відповідача за адресою позивача чинить йому перешкоди у розпорядженні майном.

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 128, 141, 263-265, 280 ЦПК України,ст..ст. 317, 321, 391, ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 06 січня 2022 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.