Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данка В.Й.,

за участі секретаря Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди:

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути на свою користь за рахунок коштів бюджету України через Державну казначейську службу України 3 500 000 грн. компенсації моральної шкоди, спричиненої протиправними діями посадової/службової особи військової прокуратури Західного регіону України, котрі полягають у порушенні її прав через винесення незаконної постанови у кримінальному провадженні.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2019 задоволено її скаргу та скасовано незаконну постанову прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону Харлапова Андрія Михайловича від 18 червня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні № 0000028. Вказаний факт, на думку позивача, вказує на те, що уповноважена службова особа військової прокуратури Західного регіону, діючи свідомо з порушенням вимог чинного законодавства України, порушила її законні права, надані їй Законом на належне виконання службових обов`язків працівниками прокуратури в інтересах народу України, оскільки вони, як працівники виконавчої гілки влади держави Україна, мають бездоганно виконувати свої службові обов`язки та не порушувати її абсолютне право на правомірну, добросовісну і професійну діяльність працівників органів державної влади та беззастережне право споживача на доброякісну послугу від працівників органів державної влади. Вважає, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2019 по справі № 308/8021/15-к підтверджує порушення вимог Закону та її законних прав, як заявника та потерпілого, вказує на порушення Європейської конвенції з прав людини, Конституції України, КПК України, уповноваженою особою прокуратури.

З огляду на що, посилаючись на ст.56 Конституції України, ст.ст. 1176, 1173,1174,1167 ЦК України, позивач вважає, що у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка їй була завдана незаконним рішенням посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури по притягненню до кримінальної відповідальності.

Внаслідок незаконних дій прокурора, їй були завдані страждання у вигляді душевних переживань, марнуванні її дорогоцінного часу, який вона змушена була витрачати на оскарження незаконної постанови та отримання професійної допомоги адвоката. Позивач відчувала себе приниженою, морально пригніченою, розчарованою та зневіреною. Саме лише прочитання незаконної постанови, викликало у неї глибоку стурбованість, емоційний стрес від зухвалої несправедливості та недовіру до органів прокуратури. Безвідповідальність та безкарність службових/посадових осіб прокуратури Західного регіону України розцінюється нею не лише як приниження її як людини, приниження її честі та гідності, а й як приховане моральне катування. На підставі викладеного, вважає, що справедливим та адекватним відшкодуванням завданої їй моральної шкоди у розмірі 3 500 000 гривень.

Крім того, позивачем були подані додаткові письмові пояснення, в яких вона звертає увагу суду на те, що Верховним Судом України та Верховним Судом вже були винесені рішення у подібних спорах та чітко висловлені аргументи на користь позивача, якому завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим вважає, що вказані позиції мають бути обов`язково враховані при вирішенні вказаного спору.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися, від останньої надійшла заява, в якій вона просить завершити розгляд справи за їх відсутності, на допиті свідків не наполягають, проти заочного рішення не заперечують.

У судове засідання представник відповідача - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону не з`явився, подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами, проти позову заперечує.

У поданому відзиві відповідач вказує на те, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 24.06.2019 у справі № 308/8021/15 скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання від 18.06.2019 - задоволено. Постанову прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Харлапова А.М. про відмову в задоволенні клопотання від 18.06.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні клопотання щодо огляду відео файлів, про які зазначає заявник, у її присутності та складення відповідного протоколу слідчої дії. Зобов`язано слідчого, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 0000028, розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_1 від 13.06.2019 в частині огляду всіх відео файлів долучених до даного кримінального провадження в присутності потерпілої ОСОБА_1 , у відповідності до вимог статей 110, 220 КПК України. При цьому, під час розгляду даної судової справи, слідчий суддя не знайшов підстав для скасування постанови в цілому, оскільки у постанові прокурора щодо вирішення клопотання ОСОБА_1 в іншій її частині зазначено обставини, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийнятого рішення та посилання на відповідні положення кримінально-процесуального закону. Відповідно, правомірність винесення указаної постанови про відмову у задоволенні клопотання позивача підтверджена судовим рішенням.

Крім того, представник відповідача вказує на те, що відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою протиправним діянням заподіювача, наявність вини заподіювача. Однак, позивачем не представлено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин, як не представлено доказу на підтвердження тих негативних наслідків, про які вона вказує у заяві, як про заподіяну моральну шкоду. Крім того, нею не вказано жодної складової поняття моральної шкоди, передбаченої ст. 23 ЦК України. В зв`язку з наведеним та враховуючи, що позивачем жодного, у тому числі належного та допустимого, доказу підтвердження заподіяння їй моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, не подано, а також відсутній причинний зв`язок між діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди, не надано доказів, у чому полягає моральна шкода та чим керувався позивач, визначаючи розмір відшкодування, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання представник відповідача - Державної казначейської служби України не з`явився, подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позиція казначейської служби викладена у відзиві на позов.

У поданому відзиві відповідач вказує на те, що, враховуючи компетенцію Казначейства України, органів прокуратури та органів внутрішніх справ жодні правові зв`язки Казначейства України з позивачем не виникали і не могли виникнути, оскільки Казначейство України відповідно до наданих повноважень не веде слідство, не порушує кримінальні справи та не спричинило ніякої шкоди ОСОБА_1 . Відтак, спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та військовою прокуратурою Західного регіону. Окрім того, представник відповідача вказує на те, що сума позову у розмірі 3 500 000 грн. - визначена позивачем без відповідного обґрунтування, не наведеного жодного доказу перенесення будь-яких душевних страждань, крім того до позовної заяви не додано обґрунтований розрахунок суми. При цьому, представник відповідача вказує, що розмір відшкодування шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Крім того, вважає помилковим застосування позивачем до вказаних правовідносин статей 1173,1174 ЦК України, оскільки вказані норми регулюють відшкодування шкоди завданої органом державної влади та їх посадовими особами, а у спірних правовідносинах фігурує прокуратура. А тому, з наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Таким чином, оскільки підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України немає, судове рішення ухвалюється у звичайному, а не заочному, порядку.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 000028, в якій позивача визнано потерпілою.

14.06.2019 ОСОБА_1 звернулась до прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Харлапова А. з клопотанням у кримінальному провадженні, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_1 було відмовлено, про що винесено відповідну постанову. Вказану постанову ОСОБА_1 оскаржила до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2019 у справі № 308/8021/15, скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання від 18.06.2019 задоволено. Постанову прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Харлапова А.М. про відмову в задоволенні клопотання від 18.06.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні клопотання щодо огляду відео файлів, про які зазначає заявник, у її присутності та складення відповідного протоколу слідчої дії. Зобов`язано слідчого у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 0000028 розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_1 від 13.06.2019 в частині огляду всіх відео файлів долучених до даного кримінального провадження в присутності потерпілої ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст. ст. 110, 220 КПК України.

При цьому, як випливає зі змісту вказаної ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку, що постанова прокурора в частині відмови в огляді відео файлів, долучених до матеріалів кримінального провадження № 000028 в присутності заявниці, зі складення відповідного протоколу є не достатньо та належно вмотивованою та потребує достатньої обґрунтованості, чому саме прокурор дійшов такого висновку. Крім того, при розгляді скарги ОСОБА_1 слідчий суддя не знайшов підстав для скасування постанови в цілому, оскільки у постанові прокурора щодо вирішення клопотання ОСОБА_1 , в іншій її частині, зазначено обставини які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийнятого рішення та посилання на відповідні положення кримінально - процесуального закону.

Разом з тим, як слідує зі змісту поданої ОСОБА_1 позовної заяви, остання, посилаючись на вказану ухвалу слідчого судді та на вимоги ч.6 ст. 1176, 1173, 1174, 1167 ЦК України, просить стягнути з Військової прокуратури Західного регіону 3 500 000 гривень, вказану суму просить стягнути за рахунок коштів бюджету України через Державну казначейську службу України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173,1174 цього Кодексу).

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16 та Верховного Суду від 22 травня 2019 року ту справі 686/20012/18.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовувала протиправними діями посадової/службової особи військової прокуратури Західного регіону України, які полягали у винесенні незаконної постанови у кримінальному провадженні.

Однак, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підставою подання позову стали обставини, які виникли між сторонами в межах кримінального провадження та відповідно регулювались нормами КПК України, якими встановлено наступне.

Згідно з ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності які можуть бути оскаржені до слідчого судді передбачений частиною 1 цієї статті.

Тобто, такі процесуальні рішення, на які посилається позивач та, які розцінені нею як протиправні діяння посадової/службової особи військової прокуратури Західного регіону, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , виступаючи потерпілою у кримінальному провадженні, вправі користуватися всіма правами, встановленими для неї діючим законодавством, в тому числі і правом оскарження дій та бездіяльності слідчого і прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням по конкретній справі, чим остання і скористалась, оскарживши протиправну, на її думку, постанову прокурора до слідчого судді.

Процесуальний керівник і слідчий під час досудового слідства здійснюють свої процесуальні права і виконують покладені на них обов`язки у відповідності до вимог закону.

Прийняття слідчим або прокурором процесуального рішення по кримінальному провадженню, яке в подальшому скасовується компетентною особою у встановленому законом порядку, саме по собі не тягне за собою настання відповідальності з боку вказаних суб`єктів. Як зазначено в ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Аналогічна правова позиція мітиться і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, де у п. 5.10. постанови зазначено, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

При цьому, можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України, само по собі не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлена зазначена позивачем ухвали слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Посилання позивача на протиправність дій прокурора, які спрямовані на порушення її прав, приниження її честі і гідності як людини, ґрунтуються лише на її особистих висновках і не підтверджуються належними доказами.

Як слідує з дослідженої судом ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, дії прокурора не визнані слідчим суддею протиправними, як це вважає позивач, постанова прокурора скасована лише в частині, з мотивів її недостатньої вмотивованості, що не свідчить про безумовну неправомірність дій прокурора.

Інших доказів того, що в діях прокурора, на які вказує позивач як на порушника її прав, встановлено порушення закону, які тягнуть дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність, позивачем не надано.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених нею душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 3 500 000 гривень.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім цього суд зазначає, що позивач повинен був надати достатні докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме військовою прокуратурою Західного регіону, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом встановлено, що позивач скористався виключно своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого щодо розгляду його клопотання, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Окрім цього, суд зазначає, що позивач повинна була надати достатні докази на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди саме прокуратурою, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом встановлено, що позивач скористалась виключно своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернулась до слідчого судді із скаргою.

Суд зазначає, що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень.

Позивачем не доведено поза розумним сумнівом, що відповідачем завдано шкоду позивачу.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, постанові від 13 травня 2020 року по справі № 638/8636/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що обґрунтованість її позовних вимог підтверджується судовою практикою Верховного Суду безпідставні, так як у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, наявні інші фактичні обставини справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача та те, що правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимога, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

З огляду на вищевказану норму, відсутні підстави як для стягнення судового збору зі сторін у справі, так і компенсації судового збору за рахунок держави.

На підставі ст. ст. 15, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 76-81, 89, 263-265, 273, 352-355 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко