Справа № 404/2417/20
Номер провадження 2/404/640/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Мартиненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), до приватного підприємства «Атлант-3000» (місцезнаходження: 25006, місто Кропивницький, вулиця Шульгіних, будинок № 13а; ), про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу № 42 від 22.08.2019 року Приватного підприємства «Атлант-3000» про припинення трудового договору з 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 з посади виконавець робіт та поновлення ОСОБА_1 на посаді виконавець робіт Приватного підприємства «Атлант-3000» з 22 серпня 2019 року.

В обгрунтування поданого позову зазначено, що згідно наказу від 30 липня 2019 року №54 приватного підприємства «Атлант-3000» про прийняття на роботу позивач, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 31 липня 2019 року на посаду виконавець робіт з окладом 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень). Згідно наказу (розпорядження) приватного підприємства «Атлант-3000» №39 від 31 липня 2019 року виконавець робіт, ОСОБА_1 був направлений у відрядження до міста Благовіщенське, Кіровоградської області на період з 31.07.2019 року по 04.08.2019 року. Але не з`ясувавши всіх обставин керівництво приватного підприємства «Атлант-3000» на наступний день почало складати акт про відсутність працівника, - виконавця робіт ОСОБА_1 на роботі 01.08.2019 року та інших днів. В актах вказані директор, бухгалтер та юрист, які станом на 01.08.2019 року не перебували у відрядженні у місті Благовіщенське, Кіровоградської області. А тому позивач вважає вказані акти неправомірними і такими які не відповідають дійсності. Також вважає, що керівництвом приватного підприємства «Атлант-3000» взагалі не було дотримано чинного законодавства України при звільненні працівника за прогул, оскільки всупереч вимогам статті 40 Кодексу законів про працю України попереднє витребування пояснень від ОСОБА_1 не було проведено, що є порушенням чинних норм законодавства. Крім того як вказав позивач перебуваючи у відрядженні його передчасно повідомили про звільнення із займаної посади, при цьому він не раз намагався з`ясувати з відповідачем всі обставини щодо його звільнення, однак у відповідь отримав відмову. Відтак змушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав. Разом з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку на звернення до суду за захистом порушених прав. В якій вказав, оскільки позивач не маючи юридичної освіти, та не знаючи особливостей законодавства України, в зв`язку з чим не міг знати що його права порушуються. Про дані обставини позивач дізнався після консультації у спеціалістів з трудових спорів, а отже просить суд поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Панфілової А.В. від 24 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 22).

У зв`язку з звільненням судді ОСОБА_2 , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 122-ОС/д, враховуючи що суддя Панфілова А.В. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/2417/20, № провадження 2/404/640/20 (розпорядження № 368 від 16.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/2417/20, № провадження 2/404/640/20 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д.

Цивільну справу № 404/2417/20, № провадження 2/404/640/20 прийнято до свого провадження (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07.08.2020 року) (а.с. 36).

В матеріалах справи міститься клопотання позивача (вх. № 18777 від 25.05.2020 року, а.с. 27-28) про розгляд справи за його відсутності, однак ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2020 року визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою, для дачі особистих пояснень по справі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 26, 40, 41, 49, 54) причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Наказом № 54 від 30.07.2019 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 прийнятий на роботу в приватне підприємство «Атлант-3000» в структурний підрозділ виробничий, на посаду виконавець робіт (а.с. 14).

Відповідно до запису в трудовій книжці від 22.08.2019 року ОСОБА_1 звільнений з посади за прогули згідно пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 11-13, оригінал трудової книжки оглянутий судом в судовому засіданні). Вказаний факт звільнення підтверджується також наказом про звільнення виданим приватним підприємством «Атлант-3000» за № 42 від 22.08.2019 року (а.с. 16).

Положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частинами першою-третьою статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Як встановлено судом, позивача звільнено з роботи відповідно до пункуту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України, а саме за прогул без поважних причин.

Підставою такого звільнення стали акти складені директором приватного підприємства «Атлант-3000» Бугайовим Олегом Анатолійовичем, бухгалтером приватного підприємства «Атлант-3000» Рибак Наталією Миколаївною та юристом приватного підприємства «Атлант-3000» ОСОБА_3 про факт відсутності працівника приватного підприємства «Атлант-3000», виконавця робіт ОСОБА_1 на роботі 01.08.2019 року та 02.08.2019 року, відповідно до яких, позивач був відсутній на роботі за адресою: АДРЕСА_2 , протягом восьми годин (з 09.00 год. до 12.00 год., та з 13.00 год. до 18.00 год.) (а.с.17-18).

При цьому наказом (розпорядження) № 49 від 31.07.2019 року підписаного директором приватного підприємства «Атлант-3000» Бугайовим Олегом Анатолійовичем виконавець робіт ОСОБА_1 відряджений до міста Благовіщенськ Кіровоградської області з 31.07.2019 року по 04.08.2019 року з метою здійснення нагляду за проведенням будівельно-монтажних робіт по об`єкту будівництва «Реконструкція окремих конструктивних елементів водопропускної споруди на річці Синиця по вулиці Заводська, в місті Благовіщенськ, Кіровоградської області» (а.с. 15).

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо визначення робочих місць, схвалені протоколом Міністерства праці України від 21 червня 1995 року № 4, робоче місце працівника характеризується наявністю закріпленої зони, технічних засобів або їх сукупності, необхідної для виробництва продукції, надання послуг, виконання робіт або установчих функцій. Основою визначення робочого місця є функціональний розподіл праці у взаємозв`язку із засобами праці, що дозволяє розглядати робоче місце як місце докладання робочої сили працівників. Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов`язків.

Таким чином, прогулом слід вважати відсутність працівника не просто на робочому місці, а на роботі. Відсутність працівника за фіксованим робочим місцем за умови, що він виконує трудові функції на території підприємства, не є прогулом.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2020 року по справі № 214/6671/18, провадження № 61-22436св19.

Оскільки позивач перебував за наказом директора приватного підприємства «Аталант-3000» у відрядженні в місті Благовіщенськ Кіровоградської області з 31.07.2019 року по 04.08.2019 року, а складені акти про відсутність на роботі виконавця робіт ОСОБА_1 в період його офіційного відрядження та ще й за юридичною адресою підприємства, незважаючи на те, що позивач в цей час повинен був виконувати трудові обов`язки за наказом директора в іншому місці, не можуть бути належними та допустимими доказами, прогулу без поважних причин.

Водночас, позивач в судовому засіданні пояснив, що перебуваючи у відрядженні, останній приїхав на вихідні дні (3, 4 серпня 2019 року) додому і залишився. На роботу більше не вийшов. Не повернувся в місто Баговіщенське Кіровоградської обасті, а також не з`явився АДРЕСА_2 (по місцезнаходженню відповдіача), оскільки нібито захворів на язву, яку лікував вдома, до лікарів не звертався, та доказів на обгрунтування обставин поважності порушення трудового розпорядку не надав. Позивача звільнено 22.08.2019 року. У період з 05.08.2019 року (перший робочий день після відрядження) по день звільнення, з пояснень позивача, він також на роботу не виходив. Вказав, що всі документи про звільнення отримав по пошті, в тому числі акти про відсутність на роботі та наказ про звільення. Про наявність актів щодо відсутності на роботі в інші робочі дні не повідомив. Зі слів позивача, про його звільнення роботодавець повідомляв його ще під час перебування у відрядженні, так як він повернувся з відрядження передчасно, що позивачем підтверджується.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву, пояснень, доказів суду не надав. Навіть при таких поясненнях позивача, в яких він підтверджує не з`явлення на роботі, за наявними матеріалами та доказами, що містяться в матеріалах справи, враховуючи норми частини шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу, суд приходить до висновку про порушення відповідачем вимог трудового законодавства.

Однак, згідно пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 Кодексу законів про працю України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду) (постанова Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15).

Відповідно до статті 234 Кодексу законів про працю України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Встановлені статтями 228, 223 Кодексу законів про працю України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (постанова Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16).

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 490/9707/14-ц (провадження № 61-256св17) зроблено висновок, що «у статті 234 Кодексу законів про працю України не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в частині першій статті 233 Кодексу законів про працю України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами».

Частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розвитку справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що про своє звільнення він дізнався у серпні 2019 року, так як отримання ним поштової кореспонденції, в якій містився наказ про звільнення, у цей період ним визнається. Те, що строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору позивачем пропущено підтверджується ним і в заяві про поновлення цього сроку (а.с. 5) та прохальній частині позову. Проте звернувся до суду за захистом порушених прав лише 23 квітня 2020 року.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_1 пропущено передбачений статею 233 Кодексу законів про працю України строк подання позову до суду, оскільки останній звернувся до суду лише у квітні 2020 року. В судовому засіданні поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі не зазначив та відповідних доказів підстав пропуску такого строку не надав. Обставини щодо пропущення строку зверення до суду, викладені в заяві від 23.04.2020 року (а.с. 5), зокрема, відсутність юридичної освіти та не інформування його про це компетентними органами, суд вважає неповажними. Посилання позивача на пізнє звернення за правовою допомогою також не може вважатись поважною причиною пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного праву, у вигляді визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02). Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», («Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), заява №28090/95).

Отже, оскільки позивач пропустив, встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України, строк звернення до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі без поважних причин, в задоволенні позову суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5-1, пунктом 4 частини першої статті 40, 147, 228, 233, 234 Кодексу законів про працю України, статями 4, 10, 11, 76, 77, 81, 82, 258, 263-265, 272 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової катрки платника податків НОМЕР_1 ), до приватного підприємства «Атлант-3000» (місцезнаходження: 25006, місто Кропивницький, вулиця Шульгіних, будинок № 13а; ), про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 02.04.2021 року.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда