Справа № 658/3943/17
(провадження № 2/658/672/21)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Под`ячевої І.Д.,

при секретарі Левицькій Н.Я., ,

розглянувши в місті Каховка у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 41478,95 грн.

В обґрунтування позову зазначається, що 19 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого Банком кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на 26 вересня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 41478,95 грн.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві, проти заочного розгляду не заперечує.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що відповідач позов не визнає, оскільки кредитними коштами відповідача користувався чоловік, який в подальшому і покривав заборгованість за кредитною картою. Відповідач вважала, що кредит закрито. Про наявну ОСОБА_2 стало відомо лише після надходження виконавчого листа про стягнення заборгованості на примусове виконання.

Також зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків і штрафів та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Представник вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору.

В судовому засіданні відповідач підтвердила факт користування кредитною карткою її чоловіком, проте наполягала на застосуванні строку позовної давності, оскільки останній раз кошти були отримані 26 квітня 2014 року в розмірі 1215,92 грн. термін сплати яких настав 25 травня 2014 року, проте із позовом Банк звернувся лише у жовтні 2017 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши відповідачку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Так, судом встановлено, що 19 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір шляхом заповнення клієнтом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Одночасно відповідач ознайомилась із умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підтверджується підписом ОСОБА_1 на довідці (а.с. 8).

Протягом 2013 квітня 2014 року ОСОБА_1 користувалась кредитною карткою, погашала проценти та тіло кредиту. Повернення отриманих за кредитною карткою коштів здійснювалось протягом періоду з 16 грудня 2013 року по 13 січня 2015 року в добровільному порядку.

Користування карткою, кредитним лімітом та погашення кредиту відповідачем не заперечується.

Останнє зняття кредитних коштів відбулось 26 квітня 2014 року у розмірі 1215,92 грн. що сторонами також не оспорюється.

Останнє погашення кредиту відбулось 13 січня 2015 року, що також сторонами не оспорюється.

За період з 19.11.2013р. по 26.04.2014 року було отримано кредитних коштів на суму 1365,05 грн..

Сума заборгованості у розмірі 41478,95 грн., яка зазначена Банком в позовній заяві складається з наступних складових: 1365,05 грн. заборгованість за кредитом; 33962,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3700 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1951,38 грн. - штраф (процентна складова).

В судовому засіданні відповідач підтвердила, що її чоловік користувався кредитними коштами, однак вона просила відмовити у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк", у зв`язку з закінченням строків позовної давності.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Між позивачем та відповідачем був укладений договір кредитування шляхом заповнення Анкети-заяви та ознайомлення із умовами кредитування, викладеними в довідці до заяви.

Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача щодо не ознайомлення відповідача із умовами кредитування, оскільки ОСОБА_1 під особистий підпис була ознайомлена із такими умовами, викладеними у довідці, яка зазначена як додаток до Анкети-Заяви, і крім того ОСОБА_1 визнала це в судовому засіданні.

Станом на вересень 2017 року заборгованість відповідача за тілом кредиту складала 1365,05 грн..

Останнє зняття коштів відбулось 26 квітня 2014 року до 26 квітня 2014 року погашення кредиту відповідачем відбувалось також із порушенням встановлених договором умов, тобто станом на 26 квітня 2014 року вже існувало прострочення сплати кредиту.

В період з 26 квітня 2014 р. по 26 вересня 2017 р. (а.с.6-7) згідно наданого розрахунку тіло кредиту не змінювалось та складало 1365,05 грн.

Як зазначено в постанові Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12

«Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань»

56. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

57. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

58. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

59. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

60. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

61. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.»

Як встановлено матеріалами справи, відповідач мав виконувати зобов`язання, щодо погашення заборгованості періодично.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Останнє прострочення відповідача відбулось у квітні 2014 року.

Як встановлено матеріалами справи, останній раз відповідач використав кредитний ліміт 26 квітня 2014 року, після цього ОСОБА_1 гроші з карти не знімала та борг не погашала, тобто ОСОБА_1 допустила порушення строків погашення кредиту, останній раз ще у квітні 2014 року.

Банк звернувся до суду з позовом у жовтні 2017 року, тобто після спливу позовної давності щодо всіх платежів.

За таких даних строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України станом на жовтень 2017 року сплив, як щодо основного зобов`язання так і щодо похідних вимог.

Спеціальний строк позовної давності відповідно до ст. 258 ЦК України застосовується в один рік щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З урахуванням встановлених обставин справи та зазначених норм Цивільного кодексу строк позовної давності щодо стягнення пені із відповідача станом на жовтень 2017 року сплив.

З таких даних, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 258-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 листопада 2013 року у розмірі 41478,95 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. Д. Под`ячева