Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2021 року місто Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.,
при секретарі Дудник Г.С.,
без участі представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, Державного підприємства Миколаївське лісове господарство, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про стягнення коштів в рахунок відшкодування шкодиї, -
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2017 року позивачка звернулася до суду з подальшим уточненням позовних вимог 20.11.2018 року, в якому остаточно просила на підставі ст.ст. 16, 21, 1173, 1174 ЦК України стягнути з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди грошову суму у розмірі 1 997 400,00 грн., які складаються з вартості протизсувних робіт 1784856,00 грн та 212544 грн вартості земельної ділянки, площею 900 кв.м.; стягнути з Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на свою користь в рахунок відшкодування шкоди грошову суму у розмірі 8 414 586,40 грн., яка складається з 8 204 4040 грн вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій житлового будинку та 210 182,40 грн вартості земельної ділянки, площею 890 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 27.03.2012 року вона придбала у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 900 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Миколаївського МНО за реєстровим № 525. 27.03.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як покупцем укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 890 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за реєстровим № 297.
В подальшому, була сформована шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :10:001:0009 та :10:001:0070 земельна ділянка, з кадастровим номером :10:001:0083 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,179 га., власником якої є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 08.05.2015 року з цільовим призначенням земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.
Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області, яке набрало законної сили, від 27.10.2014 року визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 683 з кадастровим номером :10:001:0009, площею 0,089 га., розташовану у АДРЕСА_1 , вданий ОСОБА_4 21.01.1994 року Веснянською сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 242. Рішенням суду встановлено, що зазначений державний акт видано з порушенням вимог ст. 17 ЗК України.
Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22.07.2016 року задоволені позовні вимоги ДП «Миколаївське лісове господарство» та витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ДП «Миколаївське лісове господарство» земельну ділянку площею 890 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:001:0009).
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.03.2017 року позовні вимоги ДП «Миколаївське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради, треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_2 про скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та про право постійного користування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію та витребування земельної ділянки задоволені частково. Скасовано п.п. 37, 37.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 47/44 від 25.06.2010 року, яким затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_2 в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по АДРЕСА_1 ; п.п. 13, 13.5 рішення Миколаївської міської ради № 11/29 від 24.11.2011 року, якими затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення та продано у власність земельну ділянку площею 900 кв.м. за рахунок земель, наданих в оренду рішенням міської ради від 29.07.2010 року № 47/44, зарахувавши її до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .
Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ДП «Миколаївське лісове господарство» земельну ділянку площею 900 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:001:0070 на час продажу) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та входить до складу земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 1790 кв.м. кадастровий номер :10:001:0083.
Так позивач зазначає, що набула право власності на вказані земельні ділянки у встановлений законом спосіб та отримала відповідні правовстановлюючі документи - і при цьому їй не було відомо, що ці ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону. За час законного володіння цією ділянкою вона розпачала у передбачений законом спосіб будівництво житлового будинку, який на теперішній час є незавершений будівництвом, який належить позивачу на праві власності.
06.07.2017 року вона звернулася до ММР із заявою про передачу її у власність у встановлений законом спосіб вказаної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,179 га. за адресою: АДРЕСА_1 . Проте 29.11.2017 року їй було відмовлено відповідачем у розгляді вказаного питання.
Таким чином, відповідачі в межах своєї виключної компетенції з питань регулювання земельних відносин прийняли рішення, які мали наслідком в подальшому виникнення право власності позивачки на спірну земельну ділянку, проте згодом рішенням суду було встановлено незаконність цих рішень, що в свою чергу потягло за собою втрату її права власності на цю земельну ділянку.
Такими неправомірними діями відповідачів позивачці спричинена матеріальна шкода, яка складається з вартості втраченої земельної ділянки, вартості виконаних протизсувних робіт з рекультивації земельної ділянки для благоустрою території на вказаній земельній ділянці, а також розміру витрат, які вона понесла на будівництво об`єкта нерухомості н вказаній земельній ділянці, внаслдіок витребування яої вона позбавлена можливості користуватися цим об`єктом.
Ухвалою суду від 21.11.2018 року за клопотанням представника позивача залучено у якості співвідповідача Веснянську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області.
17 квітня 2019 року надійшов відзив від представника Миколаївської міської ради, в якому просили відмовити у задволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано доказів проведення протизсувних робіт по вказаній зеемльній ділянці та факт сплати цих робіт. Також ззаначають, що рішення міської ради, які згодом були скасовані судом, були прийняті щодо предачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , а не позивачці, і для обслуговування житлового будинку, а не для проведення протизсувних робіт, отже позивачем невірно обраний склад відповідачів, адже власник на власний розсуд розпоряджається своєю власністю. Також зазначають, що спірні земельні ділянки були витребувані з власності ОСОБА_1 як добросовісного набувача, отже вона може вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна, якщо такі поліпшення неможливо відокремити - в порядку ст. 390 ЦК України. Отже, оскільки земельна ділянка витребувана не на користь Миколаївської міської ради, а на користь ДП "Миколаївське лісове господарство", отже відшкодування здійснених витрат позивач має право вимгати саме від власника цієї земельної ділянки. Також зазначають про відсутність усіх елементів цивільно-правового правопорушення, за умови яких може наставати цивільна відповідальність за ст.ст. 1173,1175 ЦК України.
28 травня 2019 року надійшов відзив на позов від представника Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області , в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано доказів сплати витрат на придбання будівельних матеріалів та конструкцій з будівництва житлової будівлі по АДРЕСА_1 . По-друге, державний акт, який згодом був скасований судом, був виданий на ім`я ОСОБА_4 , отже не стосувався прав позивача. Також, оскільки вказана земельна ділянка витребувана на користь ДП "Миколаївське лісове господарство", отже відшкодування здійснених витрат позивач як добросовісний набувач має право вимгати саме від власника цієї земельної ділянки в порядку ст. 390 ЦК України.

Протокольною ухвалою суду від 11 липня 2019 року за клопотанням представника позивача адвоката Сидоренко Т.В. залучено в якості співвідповідача по справі Державне підприємство "Миколаївське лісове господарство" .
26 вересня 2019 року позивачем подано позовну заяву в новій редакції , згідно якої позивач просить стягнути на свою користь з Миколаївської міської ради в рахунок відшкодування шкоди грошову суму у розмірі 1 997 400 грн, які складаються з вартості протизсувних робіт 1784856,00 грн та 212544 грн вартості земельної ділянки, площею 900 кв.м.; з Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в рахунок відшкодування шкоди грошову суму у розмірі 210 182,40 грн вартості земельної ділянки, площею 890 кв.м., стягнути з ДП "Миколаївське лісове господарство" в рахунок відшкодування шкоди грошову суму у розмірі 8 204 202 грн. вартості незавершеного будівництвом житлового будинку.
В обгрунтування позовних вимог, крім попередньо заявленого, зазначають, що незаверешений будівництвом житловий будинок позиваач знаходиться на земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_4 , на підставі рішення Веснянської сільської ради від 31.05.1993 року, в подльшому судовими рішеннями встановлено, що вказаний державний акт було видано з порушеннями земельного законодавства. На теперішній час ця будівля знаходиться на земельній ділянці, яка витребувана з володіння позивача на користь ДП "Миколаївське лісове господарство" , позивачка позбавлена права на вільне володіння своїм майном, за такого стягненню підлягає вартість використаних будівельних матеріалів житлового будинку з ДП "Миколаївське лісове господарство".
03 березня 2020 року позивачем подано позовну заяву в новій редакції , згідно якої позивач остаточно просить стягнути на свою користь з Миколаївської міської ради в рахунок відшкодування шкоди грошову суму у розмірі 1 997 400 грн, які складаються з вартості протизсувних робіт 1784856,00 грн та 212544 грн вартості земельної ділянки, площею 900 кв.м.; стягнути з Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на свою користь в рахунок відшкодування шкоди грошову 210 182,40 грн вартості земельної ділянки, площею 890 кв.м.; стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України за рахунок коштів державного бюджету України в рахунок відшкодування шкоди грошову суму у розмірі 8 204 202 грн.вартості незавершеного будівництвом житлового будинку.
В обгрунтування позовних вимог додатково посилаються на положення ЗУ "Про місцеве самоврядування", практику ЄСПЛ, порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини , порушення принципів захисту конституційного права власності , застосування принципу належного урядування, необхідності досягнення справедливого балансу. Так, відповідачі в межах своєї виключної компетенції з питань регулювання земельних відносин прийняли рішення, які тягнуть за собою правові наслідки для позивача в питанні виникнення та припинення права власності на земельну ділянку. Належними доказами неправомірних рішень відповідаач є відповдін судові рішення, які набрали законної сили. Згідно положень ЗК України ат ЛК України вилучення земельних ділянко державної власності , які перебувають у постійному користуванні, зокрема лісів для нелісогосподарських потреб, відносить до компетенції Кабінету Міністрів України. Матеріалами справи підтверджується, що з боку держави в особі КМУ відсутній належний державний контроль за діяльністю спеціалізованого підприємства.
22 січня 2020 року надійшов відзив від ДП "Миколаївське лісове господарство", в якій вони просили відмовити в задволенні позовних вимог, заявлених до підприємтва, а інші вимоги - задовольнити в повному обсязі. Зазначають, що саме Миколаївською міською радою та Веснянською сільською радою повинна бути відшкодована шкода, завдана позивачу незаконними діями, а саме незаконним вилученням земель державного лісового фонду вказаних земельних ділянок.
Також зазначають, що вони здійснюють щодо цих земельних ділянок лише право постійного користування , землі лісового фонду перебувають у державній власності.Отже відповідно до ч.2 ст. 8 ЛК України, ч.4 ст. 390 ЦК України та ч.1 ст. 92 ЗК України відшкодувати позивачеві грошову суму понесених добровільним набувачем витрат повинна держава в особі відповідних органів як власник вказаних земельних ділянок.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, Засновником Державного підприємства "Миколаївське лісове господарство" є Державне агенство лісових ресурсів України.
Ухвалою суду від 05.03.2020 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Кабінет Міністрів України.
14 травня 2020 року надійшов до суду відзив на позов представника відповідача КМУ, в якому просив відмовити у задволденні позову в повному обсязі за необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог. Зазначають про хибність твердження позивача про застосування принципу "належного Урядування" , оскільки ні КМУ, ні ДП "Миколаївське лісове господарство" не вчиняло жодних протизаконних дій щодо спіних земельних ділянко , не приймали рішень про передачу цих ділянко у власність громадян. Так, наведеними позивачем судовими рішеннями як раз і встановлено, що ці земельні ділянки вибули із володіння без волі постійного користувача ДП "Миколаївськ лісове господарство" та з порушенням вимог законодавства України, тому ніяких помилок у розумінні позивача з боку КМУ допущено не було. Навпаки, цими сдовими рішеннями встанволено порушення прав ДП "Мимколаївське лісове господарство". Жодні дії чи бездіяльність відповідача не зумовили для позивача ніякої шкоди, що виключає застосування т.1173,1175 ЦК до даних правовідносин, адже мали місце неправомірні дії лише органу місцевого самоврядування в особі Миколаївської міської ради. Також позивачем не доведено факт неналежного контролю КМУ за діяльністю ДП "Миколаївське лісове господарство", засновником якого є не КМУ, а Державне агенство лісових ресурсів України, діяльність якого координується Міністерством енергетики та захисту довкілля України. Отже, з викладених у позовній заяві обставин вбачається, що позивачем не надано докази , які пов`язуються з відновленням порушеного права позивача ( реальні збитки), що були задані саме внаслідок дій чи бездіяльності КМУ.

В останнє судове засідання представник позивача адвокатка Сидоренко Т.В. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила про задоволення позову.
Представники відповідачів ММР Кравченко О.А. , ДП "Миколаївське лісове господарство", Веснянської сільської ради Турбал С.П. в минулі судові засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили відмовити у задовленні позову з підстав, виклдаених у відзивах.
Представник відповідача Кабінету Міністрів України Галицький С.О. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27.10.2014 року визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю Серії МК № 683 з кадастровим номером :10:001:0009, площею 0,089 га, розташовану у АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 21 січня 1994 року Веснянською сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 242.
Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено наведеним судовим рішенням, на підставі акту на право користування землею від 15 листопада 1964 року ДП «Миколаївське лісове господарство» є користувачем земельної ділянки площею 25 га урочища «Варварівське» Андріївського лісництва .
З 1964 року до 2007 року ДП «Миколаївське лісове господарство» погоджень на вилучення (викуп) земельних ділянок не надавало та рішень з цього питання не приймалою.
ОСОБА_4 із земель Андріївського лісництва набув право власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 683, виданого 21 січня 1994 року Веснянською сільською Радою народних депутатів та став власником земельної ділянки площею 0,089 га переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Підставою видачі державного акту вказано рішення Веснянської сільської Ради народних депутатів № 2 від 14 січня 1994 року.
Зі змісту рішення виконкому Веснянської сільської Ради народних депутатів № 2 від 14 січня 1994 року «Про виділення ділянок для будівництва індивідуальних будинків» вбачається, що питання про передачу у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки не вирішувалось. Проект відведення йому земельної ділянки не розроблявся та не погоджувався сільською Радою народних депутатів .
На підставі рішення виконкому Весняської сільської Ради народних депутатів № 29 від 31 травня 1993 року про виділення земельні ділянки для будівництва індивідуальних будинків військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 - ОСОБА_4 було виділено в довічне спадкове володіння земельну ділянку з вільного присадибного фонду сільської Ради в районі в/ч НОМЕР_1 .
Більш того, як встановлено, вилучення (викуп) з метою передачі у власність ОСОБА_4 спірної землі у землекористувача ДП «Миколаївське лісове господарство» не проводилося.
Рішенням Весненяської сільської Ради народних депутатів від 08 грудня 1992 року за № 85 «Про землі запасу» було переведено землі площею 1,8 га, розташовані в АДРЕСА_2 лісництва в присадибні землі Веснянської сільської ради для надання військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 під індивідуальну забудову. Переведення ділянки 10 кварталу 33 зазначеного урочища - фактичне місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 - рішення не містить.
Як встановлено судом, 15 листопада 1964 року Виконкомом Миколаївської районної ради Миколаївської області виданий державний акт на право користування земельною ділянкою урочища «Варварівське» Андріївського лісництва ДП « Миколаївське лісове господарство»
21 січня 1994 року на ім`я ОСОБА_4 виданий державний акт № 683 серії МК з посиланням на рішення Веснянської сільської ради від 14.01.1994 року.
В подальшому 16 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу даної земельної ділянки за № 6421, та виданий державний акт серії ЯГ № 805968 від 03.04.2007 року. 03 квітні цього ж року ОСОБА_6 отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки :10:001:0009.
18 травня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. 29 січня 2008р. ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на цю земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 810137200:10:001:0009.
20 серпня 2008р. ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , яка 09 вересня 2008 року отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки той самий :10:001:0009.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Миколаївської міської ради від 18 червня 2009р. № 35/47 ОСОБА_2 був наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду терміном на 25 років земельної ділянки, орієнтованою площею 785 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для обслуговування території та протизсувних робіт по АДРЕСА_1 .
25 червня 2010 року рішенням міської ради № 47/44 ОСОБА_2 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по АДРЕСА_1 та вказана земельна ділянка передана в оренду позивачці строком на 25 років.
26 липня 2010року Миколаївська міська рада уклала з ОСОБА_2 договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» за № 64.
24 листопада 2011року Миколаївською міською радою прийнято рішення № 11/29 щодо зміни цільового призначення з метою викупу у власність земельної ділянки, площею 900 кв.м. за рахунок земель наданих в оренду ОСОБА_2 . Цим рішенням земельна ділянка, яка раніше була у користування ОСОБА_8 , зарахована до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по адресу: АДРЕСА_1 .
15 грудня 2011 року між ММР як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем був укладений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, площею 900 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. за реєстровим № 4272. Кадастровий номер земельної ділянки :10:001:0070.
27 березня 2012р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як покупцем був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 900 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Миколаївського МНО за реєстровим № 525.
27 березня 2015р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як покупцем укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 890 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за реєстровим № 297.
В подальшому , була сформована шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :10:001:0009 та :10:001:0070 земельна ділянка, з кадастровим номером :10:001:0083 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,179 га, власником якої є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 08.05.2015року з цільовим призначенням земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.
Рішенням від 22 липня 2016 року апеляційного суду Миколаївської областіу справі за позовом ДП «Миколаївське лісове господарство» до Веснянської сільської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради про витребування майна та скасування державної реєстрації - позов державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено.
Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» земельну ділянку площею 890 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 ( кадастровий номер :10:001:0009 на час продажу) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та входить до складу земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 1790 кв.м. кадастровий номер :10:001:0083, в межах згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання документу ( державного акту) у власність ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 890 кв.м. від 2008 року.
Рішенням від 15 березня 2017 року Центрального районного суду м. Миколаєва у справі за позовом Державного підприємства "Миколаївьске лісове господарство" до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та про право постійного користування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію та витребування земельної ділянки - позов задоволено частково.
Скасовано пункти 37, 37.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 47/44 від 25.06.2010 року, яким затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_2 в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по вул.Урожайній 122; пункти 13, 13.5 рішення Миколаївської міської ради № 11/29 від 24.11.2011 року, якими затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення та продано у власність земельну ділянку площею 900 кв.м. за рахунок земель, наданих в оренду рішенням міської ради від 29.07.2010 року № 47/44, зарахувавши її до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .
Витребувано з володіння ОСОБА_9 на користь державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» земельну ділянку площею 900 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:001:0070 на час продажу) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та входить до складу земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 1790 кв.м. кадастровий номер :10:001:0083.
Як вбачається з вказаного судового рішення, Пунктом 48 рішення Миколаївської міської ради № 35/47 від 18 червня 2009 року ОСОБА_10 надано дозвіл на складання проекту землеустрою, та пунктами 37., 37.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 47/44 від 25 червня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано останній в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по АДРЕСА_1 . 26 липня 2010 року Миколаївська міська рада уклала з ОСОБА_2 договір оренди № 7713 вказаної земельної ділянки строком на 25 років, який зареєстрований у Миколаївської регіональній філії ДП «Центр ДЗК» за № 64.
Пунктом 13 рішення Миколаївської міської ради № 11/29 від 24 листопада 2011 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення з метою викупу у власність земельної ділянки площею 900 кв.м. за рахунок земель, наданих в оренду рішенням міської ради від 29.07.2010 року № 47/44, зарахувавши її до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .
Пунктом 13.5 вказаного рішення ОСОБА_2 продано земельну ділянку площею 900 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .
15 грудня 2011 року між Миколаївською міською радою та ОСОБА_2 на підставі вищевказаного рішення було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 900 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 із кадастровим номером :10:001:0070 .
Таким чином, у власності ОСОБА_2 перебувало дві земельні ділянки за однією і тією ж адресою АДРЕСА_1 площею 890 кв.м. з кадастровим № :10:001:0009 та 900 кв.м. з кадастровим №:10:001:0070, обидві з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.
Як вбачається з наведених судових рішень, спірна земельна ділянка вибула з володіння її законного володільця - ДП «Миколаївське лісове господарство», поза його волею, а відтак підлягає поверненню користувачеві. Суди погодилися із твердженням позивачів про невідповідність спірних рішеннь Миколаївської міської ради вимогам законодавства.
Враховуючи, що пункти 37, 37.1 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 47/44 від 25.06.2010 року, яким затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_2 в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по вул.Урожайній 122; пункти 13, 13.5 рішення Миколаївської міської ради № 11/29 від 24.11.2011 року, якими затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення та продано у власність земельну ділянку площею 900 кв.м. за рахунок земель, наданих в оренду рішенням міської ради від 29.07.2010 року № 47/44, зарахувавши її до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 - прийняті з порушенням вимог закону, позовні вимоги про визнання його недійсним та скасування підлягають задоволенню.
Оже, підлягали до задоволення вимоги про витребування з володіння добросовісного набувача спірної земельної ділянки ОСОБА_11 на користь позивача земельної ділянки площею 900 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :10:001:0070 на час продажу) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та входить до складу земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 1790 кв.м. кадастровий номер :10:001:0083.
Відповідно запису про право власності 024 в книзі 2 від 28.11.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно якого за ОСОБА_1 оформлено право власності на незавершений будівництвом житловий обєкт по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 подано до Інспекції ДАБК у Миколаївській області 23.08.2012 року Повідомлення про початок виконання будівельних робіт "Будівництво житлового бдуинку" за адресою АДРЕСА_1 .
20 вересня 2010 року ОСОБА_2 було укладено договір підряду з ТОВ "Миколаївміськбуд" з виконання наступних робіт: виконання земельних робіт з засипки оврага по АДРЕСА_1 . Фактична ціна договру складає 220 000 грн.
Згідно розписки від 07.03.3012 року ОСОБА_2 , отримала від ОСОБА_1 , до підписання договору в якості компенсації вартсоті виконаних нею робіт з рекультивації земельної ділянки, площею 900 кв.м. по АДРЕСА_1 в розмірі 1 800 000 грн.
Згідно висновку № 125-036 судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 19.07.2018 року судового експерта РТПП Лесків С.А.: вартість виконаних протизсувних робіт з рекультивації земельної ділянки для благоустрою території по АДРЕСА_1 складає 1 784 856 грн. Ринкова вартість земельної ділянки без врахування ПДВ по АДРЕСА_1 становить 422 726,40 грн. Вартість будівельних матеріалів , виробів, конструкцій житлової будівлі по АДРЕСА_1 в нині діючих цінах на будівельні матеріали та послуги становить 8 204 404 грн.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Веснянської сільської ради вартості земельної ділянки, площею 890 кв.м., у розмірі 210 182,40 грн. як шкоди, завданої неправомірним рішенням органом місцевого самоврядування.
Статтею 116 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України. Згідно з частинами шостою, сьомою зазначеної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.
Оскільки зазначені норми встановили нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником державного акта на право власності, то визнання недійсними як рішень органу державної влади про передачу земельної ділянки у власність, так і визнання державного акта недійсним є способом захисту порушеного цивільного права відповідно до статті 16 ЦК України.
У силу вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справі, що розглядається, ОСОБА_4 ( який і продав потім спірну земельну ділянку у встановленому законом на той час порядку ) отримав спірну земельну ділянку саме у порядку безоплатної приватизації згідно зі статтями 118, 121 ЗК України.
Використовуючи своє право на приватизацію земельної ділянки, особа обґрунтовано передбачає, що органи державної влади та місцевого самоврядування діють правомірно, оскільки така поведінка є їхнім прямим обов`язком. Чинним законодавством не передбачено обов`язку особи перевіряти правомірність дій органу щодо надання останнім земельної ділянки в аспекті її реального цільового призначення та дотримання порядку розпорядження нею, а отже обов`язки органу влади чи місцевого самоврядування з дотримання законодавства при вирішенні земельних питань не можуть перекладатися на фізичну особу. В такому разі була б скасована презумпція правомірності таких рішень, що суперечить вимогам частини другої статті 19 Конституції України.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.
Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.
Разом з тим у статті 2 ЦПК України проголошено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Отже, правомірність втручання в право особи на мирне володіння майном не відповідає в даному випадку критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст.ст. 19, 74 Конституції України). Споживач послуг органу місцевого самоврядування законно презюмує, що рішення цього органу є законними і такими, що прийняті у межах компетенції.
У справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Позбавлення права власності має бути: здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.
Перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ зробив висновок, що мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Право власності та право користування земельною ділянкою набуваються в порядку, визначеному ЗК України, який також передбачає вичерпний перелік підстав для припинення таких прав.
Крім того, при розгляді справ, стороною яких є фізичні особи та органи влади чи місцевого самоврядування, на захист прав яких виступає прокурор, який хоч і обґрунтовує своє звернення захистом прав держави чи певної спільноти, але фактичне розпорядження спірними матеріальними благами в кінцевому результаті отримують саме певні органи державної влади чи місцевого самоврядування, суд повинен забезпечити принцип рівності прав учасників. Таким забезпеченням і є вирішення питання щодо способу захисту як прав громади в особі ради, так і прав громадян, у яких фактично безоплатно вилучається майно для суспільних потреб, хоч порядок такого вилучення передбачений законом і провадиться на компенсаторній, оплатній основі.
Отже, суди під час розгляду справ, пов`язаних із захистом права власності на землю чи права землекористування, повинні неухильно дотримуватися положень ЗК України щодо підстав для припинення прав на землю та гарантій, встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, щодо захисту права власності.
Разом із тим, ні у діях ОСОБА_1 , ні у діях ОСОБА_8 та її правопопередників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суди, які розгялади вищевказані позови про витребування земельної діялнки та визнання незаконними певних пунктів орагнів місцевого самоврядування не встановили протиправних дій. Відсутні такі докази і в матеріалах даної цивільної справи. Вважати, що за звичайної обачності ОСОБА_1 могла зрозуміти, що вказана земельна ділянка, яка вже більше двадцяти років до придбання її за договором купівлі-продажу -за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування передана у власність особи саме для житлової забудови і яка неодноразово відчужувалася за нотаріально посвідченими договорами ( а отже нотаріусм перевірялися належність правовстановлювальних документів продавцями та їх правомочтність щодо розпорядження цієї ділянкою і відноситься до земель лісового фонду не підтверджені жодними доказами та відсутні будь-які нормативні документи, відповідно до яких пересічний громадянин може зробити висновок про віднесення земельної ділянки до земель лісів.
При ухваленні рішення про витребування у ОСОБА_1 як фізичної особи пересічного громадянина України земельної ділянки, яка отримана за рішенням органу, який уособлює державу, і яким у даному випадку є Веснянська сільська рада, було позбавлено позивачку права власності на земельну ділянку, тобто тягне необхідність у вирішенні питання про призначення грошової компенсації за втрачене майно.
Більше того, вважати що в даному випадку ОСОБА_1 саме відносно цієї земельної ділянки слід звертатися з позовом до ОСОБА_8 , а останній - звертатися з позовом до ОСОБА_7 , а тому до ОСОБА_6 , а тому ще до ОСОБА_4 на підставі статті 661 ЦК України - поза розумним сумнівом не є ефективним і належним способом захисту порушеного права.
У даному випадку перший набувач - фізична особа ОСОБА_4 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування Веснянської сільської ради. Доказів будь-яких протиправних дій фізичних осіб з набуття права власності на спірну земельну ділянку матеріали справи не містять. Тому винними протиправними діями, які потягли порушення прав позивачки є саме дії органу місцевого самоврядування з розпорядження земельною ділянкою поза межами своїх повноважень. У такому випадку відповідальність за спричинену шкоду та компенсаційний тягар має нести винна особа, у даному випадку Веснянська сільська рада.
Усі фізичні особи - набувачі права власності на земельну ділянку не несуть і не можуть нести тягар відповідальності за протиправні дії Веснянська сільська рада та бездіяльність власника та законного користувача цієї ділянки , в тому числі ДП «Миколаївське лісове господарство».
З цих же підстав, слід стягнути з Миколаївської міської ради вартостіь протизсувних робіт .
Так, на час придбання 27.03. 2012р. позивачкою у попереднього власника ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 900 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 продавцеві рішенням Миколаївської міської ради від 18 червня 2009р. № 35/47 був наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду терміном на 25 років земельної ділянки, орієнтованою площею 785 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для обслуговування території та протизсувних робіт по вказаній адресі.
25.06.2010 року рішенням Миколаївської міської ради № 47/44 ОСОБА_2 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по АДРЕСА_1 та вказана земельна ділянка передана в оренду позивачці строком на 25 років.
26.07.2010року Миколаївська міська рада уклала з ОСОБА_2 договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» за № 64.
24.11. 2011року Миколаївською міською радою прийнято рішення № 11/29 щодо зміни цільового призначення з метою викупу у власність земельної ділянки, площею 900 кв.м. за рахунок земель наданих в оренду ОСОБА_2 . Цим рішенням земельна ділянка, яка раніше була у користування ОСОБА_8 , зарахована до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по адресу: АДРЕСА_1 .
15.12.2011 року між ММР як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем був укладений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, площею 900 кв.м з кадастровим номером :10:001:0070.
Таким чином, набувач вказаної земельної ділянки отримав в установленому законом порядку (на той час рішення органу місцевого самоврядування були чинними) дозвіл ММР на проведення протизсувних робіт для обслуговування житлового будинку за вказаною адресою , вказані роботи проведені власником земельної діянки в повному обсязі , що підтверджується висновком експертизи , наявним в матеріалах справи. Жодних заперечень проти вказаного обсягу та вартості протизсувних робіт ніхто з відповідачів не заявив. Позивачем надано належні докази оплати саме нею вартості вказаних робіт.

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю цих органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).
Так, зігдно положень ст. 1173-1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до положень ст.ст. 74, 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.
Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.
Отже, позивачка має право заявити до Миколаївської міської ради позов про відшкодування шкоди, якщо така була заподіяна кожному з них внаслідок прийняття неправомірного оскарженого рішення про передання у приватну власність спірної земельної ділянки, кінцевим набувачем якої вона стала, а також внаслідок подальшого повернення цієї ділянки власникові. Отже, законодавство України гарантує право заявити до Миколаївської міськради та Веснянської сільради позов про відшкодування шкоди, якщо така була заподіяна набувачеві земельної ділянки внаслідок прийняття оскаржених рішень, а також у разі повернення цієї ділянки власникові. Таке відшкодування має бути надане на підставі норм матеріального права згідно з належною юридичною процедурою та за вимогою, що підтверджена доказами.
У даному випадку перший набувач - фізична особа ОСОБА_2 отримала відповідний дозвіл на поліпшення вказаної земельної ділянки шляхом провеедння протизсувних робіт на підставі рішення органу місцевого самоврядування Миколаївської міської ради. Доказів будь-яких протиправних дій позивачки та її правопопередника з отримання вищевказаних дозволів ММР матеріали справи не містять. Тому винними протиправними діями, які потягли порушення прав позивачки є саме дії органу місцевого самоврядування з розпорядження земельною ділянкою поза межами своїх повноважень. У такому випадку відповідальність за спричинену шкоду та компенсаційний тягар має нести винна особа, у даному випадку Миколаївська сільська рада.
Позивачка, яка сплатила кошти за приведення земельної ділянки у придатний до використання саме відповідно до її цільового призначення ( що також визначено рішенням саме ММР від 24.11.2011 року № 11/29) , і у якої потім вказана ділянка витребувана саме з підстав незаконності прийнятих рішень відповідача ММР не повинна нести тягар відповідальності за протиправні дії Миколаївської міської ради. За такого, вимоги позову про стягнення на користь позивача вартості протизсувних робіт з ММР підлягають до задоволення.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ММР вартості земельної ділянки, площею 900 кв.м., у розмірі 212 544 грн. як шкоди, завданої неправомірним рішенням органом місцевого самоврядування.
Так, у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
Так, фізична особа ОСОБА_8 за законом не могла набути у приватну власність спірну земельну ділянку шляґхом її придбання за договром купівлі-продажу, а отже немає підстав вважати, що «помилки» мали місце лише з боку ММР.
Згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша - четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України ).
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у Постановах № 488/5027/14-ц , № 487/10128/14-ц, № 469/1044/17 - законодавство України надає власникам витребуваних земельних ділянок додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Такі особи не позбавлені можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до особи , в якої придбали спірну земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. також пункт 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 125.6.3)).
Так, ОСОБА_1 , із власності якої витребувана спірна земельна ділянка, не позбавлена можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до ОСОБА_2 , в якої вона придбала цю ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Аналогічне право може реалізувати і ОСОБА_2 , пред`явивши відповідну вимогу до Миколаївської міської ради як продавця земельної ділянки.
Проте відповідних вимог до продавця спірної земельної ділянки ОСОБА_1 не заявляла, а отже у задоволенні вимог про стягнення вартості земельної ділянки з ММР саме в порядку відшкодування шкоди, завданої неправомірним рішенням органу місцевого самоврядування слід відмовити.
Щодо вимоги позову про стягнення на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди вартості будівельних матеріалів з держави України в особі КМУ як власника земельної ділянки , на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва. Оскільки вказана земельна ділянка, яка передана у власність фізичній особі за рішенням органу місцевого самоврядування, яке апріорі мало бути законним, вибула з її володіння, отже вона позбавлена права користуватися і розташованим на ній майном.
З цього приводу суд зазначає, що вирішення у попередніх справах позовних вимог про повернення ДП «Миколаївське лісове господарство» спірної земельної ділянки ( з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 61 постанови від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц і в пунктах 8.5, 8.18 постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16) не є вирішенням питання про право власності на недобудований житловий будинок, споруджений на частині цієї ділянки.
А тому передчасними є твердження ОСОБА_1 , що повернення власникові спірної земельної ділянки унеможливить реалізацію її прав на житловий будинок. На час вирішеня справи позивачкою не надано доказів , що сам по собі факт витребування земельної ділянки на користь відповідача у державну власність є перешкодою для нею використовувати споруджений на частині спірної земельної ділянки житловий будинок.
При цьому , суд також відхиляє заперечення представників відповідачів Миколаївської міської ради та Веснянської сільської ради, що враховуючи приписи частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України, ОСОБА_1 не позбавлена можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки. Так, матеріали справи жодним чином не місять посилання на обставини, що зведення на земельній ділянці лісогосподарського призначення житлової будівлі (незавершеної будівництвом) має розглядатися як поліпшення земельної ділянки чи необхідні витрати на утримання цього майна.
За такого, у задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4,5, 12,13, 79-81, 141, 259-265,273 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Миколаївської міської ради () грошову суму у розмірі 1 784 856 ( один мільйон сімсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн вартості протизсувних робіт.
Стягнути з Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову суму в розмірі 210 182 ( двісті десять тисяч сто вісімдесят дві ) грн 40 коп. вартості земельної ділянки, площею 890 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
В задоволенні позовних вимог до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 15 березня 2021 року.

Суддя Гуденко О.А.