Справа №242/215/21
Провадження №2/242/463/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Позивачі 12.01.2021 р. звернулися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за №1-863, належить житловий будинок з належними до нього господарчими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , у рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, яким все своє майно заповідала ОСОБА_4 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та в порядку ст.1266 ЦК України спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її племінниця ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у тому числі на нерухоме майно - будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за №1-863 , не містить відміток про проведення державної реєстрації в органах БТІ.

Отже, ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка складається з 1/2 частки будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Також, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , якому належала інша 1/2 частина будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , є його дружина ОСОБА_5 , яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Проте, за життя не отримала свідоцтво про право на спадину, зокрема на 1/2 частку вказаного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, в якому заповідала все своє майно ОСОБА_2 , яка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Однак, ОСОБА_2 отримала відмову, оскільки надане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за №1-863, згідно з яким ОСОБА_4 належить 1/2 частина будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , не містить відміток про проведення державної реєстрації в органах БТІ.

Позивачі просять суд визнати за ними право власності на спадщину, а саме визнати право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/2 частину будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та визнати право власності за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на 1/2 частину будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Позивачі та їх представник належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивачів надійшла заява, відповідно до якої вона підтримала позов, просила його задовольнити та розглянути справу без її участі.

Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та вирішити справу на розсуд суду.

Згідно ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Витребувано від приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В. А. копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Витребувано від Авдіївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копію актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.02.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить будинок АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину видано 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстровано в реєстрі за №1-863.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , видана Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №161.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , видана Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №303.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , видана Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №187.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Вирішуючи питання щодо спадкування ОСОБА_1 1/2 частини будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

З наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем в порядку ст. 1266 ЦК України, оскільки вона успадковує ту частку, яка належала б її батьку ОСОБА_4 , якби він був живий на час відкриття спадщини, що вбачається з матеріалів копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, звернулася до приватного нотаріуса Авдіївської міського нотаріального округу Донецької області своєчасно, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 оскільки надане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за №1-863, згідно з яким ОСОБА_4 належить 1/2 частина будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , не містить відміток про проведення державної реєстрації в органах БТІ.

Також, у постанові зазначено про неможливість отримання документів від БТІ, що здійснювало на момент вчинення правочину державну реєстрацію, будь-яких документів, оскільки Ясинуватське бюро технічної інвентаризації на даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території.

Вирішуючи питання щодо спадкування ОСОБА_2 1/2 частини будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яке залишилося після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що спадкоємцем після його смерті є його дружина ОСОБА_5 , яка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті батька відмовилася на користь матері ОСОБА_5 .

До спадкового майна після смерті ОСОБА_4 входить, зокрема 1/2 частина будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за №1-863.

Також, з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , не вбачається, що ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину, а саме на частину вказаного будинку.

Згідно із ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, але відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, ОСОБА_5 , як спадкоємець за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадкувала 1/2 частину будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вже зазначалося ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя ОСОБА_5 склала заповіт, в якому заповідала все своє майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області 15.05.2019 року, зареєстрований в реєстрі за №839.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Отже, спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_2

ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 оскільки надане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за №1-863, згідно з яким ОСОБА_4 належить 1/2 частина будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , не містить відміток про проведення державної реєстрації в органах БТІ.

Також, у постанові зазначено про неможливість отримання документів від БТІ, що здійснювало на момент вчинення правочину державну реєстрацію, будь-яких документів, оскільки Ясинуватське бюро технічної інвентаризації на даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території.

З огляду на викладене судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем за законом 1/2 частини будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем за заповітом 1/2 частини будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону).

Статтею 3 зазначеного Закону України передбачено засади державної реєстрації прав, згідно з якою речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення у спадкодавця та позивача права власності на нерухоме майно, встановлено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення у спадкодавця та позивача права власності, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

З урахуванням вищенаведеного, відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності, що набуто спадкодавцями відповідно до Закону України «Про власність», не може підставою для висновку про відсутність самого права та неможливість переходу вказаного права у порядку спадкування як за законом, так і за заповітом.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить будинок АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину видано 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за №1-863.

Після смерті ОСОБА_3 її племінниця в порядку ст. 1266 ЦК України успадкувала частину будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_5 успадкувала іншу частину вказаного будинку, але не отримала свідоцтво про право на спадщину. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 успадкувала все майно спадкодавця, у тому числі частку будинку, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 , що належала її чоловіку ОСОБА_4 .

Однак у встановленому порядку спадкоємці не отримали свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки ними надано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 02 червня 1997 року державним нотаріусом Авдіївського держнотконтори, зареєстроване в реєстрі за №1-863, згідно з яким ОСОБА_4 і ОСОБА_3 належить по 1/2 частина будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , не містить відміток про проведення державної реєстрації в органах БТІ, та нотаріус не має можливості отримати документи від БТІ, що здійснювало на момент вчинення правочину державну реєстрацію, оскільки Ясинуватське бюро технічної інвентаризації на даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території.

У той же час обставин, які б вказували, що спадкодавці ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за життя набули або володіли нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивачів, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування, судом не встановлено.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 76,77,78,258,259,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП НОМЕР_4 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_5 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І.Капітонов