ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/134/21 Справа № 202/3058/19 Головуючий у першій інстанції: Слюсар Л. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі-продажу, припинення права власності, скасування державної реєстрації прав власності, визнання права користування квартирою, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 1978 року головним наймачем квартири АДРЕСА_1 була мати позивача ОСОБА_6 , бабуся ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Позивач разом з родиною проживала у вказаній квартирі. Після смерті ОСОБА_6 27.10.2011 року позивач з дітьми продовжували проживати у спірній квартирі, що підтверджується відповідними довідками. Позивач з дітьми ніколи не втрачали інтересу до спірного житла, постійно проживали у квартирі, сплачували комунальні послуги. Брат позивача ОСОБА_7 з 2015 року перебував у розшуку як безвісно зниклий. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2017 року у справі №202/1799/17 ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська) було визнано безвісно відсутнім. Наприкінці 2014 року позивач з донькою ОСОБА_8 ), сином ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) та іншими двома своїми малолітніми дітьми через пияцтво, постійні знущання та рукоприкладство батька, перебуваючи вагітною та побоюючись за життя та здоров`я своїх малолітніх дітей, змушена була тимчасово з`їхати на орендовану квартиру. Батько позивача - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сестра позивача ОСОБА_1 , яка з 1986 року проживала за адресою АДРЕСА_2 , одразу після смерті батька змінила замки у спірній квартирі, здала її в оренду якимось людям без укладання будь-яких договорів. Позивач мала намір повернутися до квартири, у якій була зареєстрована разом з дітьми, але потрапити у квартиру не змогла. З цього часу родина була протиправно позбавлена доступу до квартири та змушена винаймати житло. Маючи намір в подальшому приватизувати квартиру, у якій її сім`я була зареєстрована та право користування якою її родину було незаконно позбавлено, позивач звернулася до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради з заявою про зміну головного квартиронаймача. Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 23.08.2017 року №309 «Про надання дозволу на зміну договору найму жилих приміщень» було надано дозвіл Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Індустріального району на зміну договору найму жилих приміщень - на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 37,2 кв.м. - на ОСОБА_2 , складом сім`ї з 3 осіб, у тому числі донька - ОСОБА_11 , син - ОСОБА_12 , підстава: у зв`язку зі смертю головного квартиронаймача - ОСОБА_6 та за згодою усіх зареєстрованих за вищевказаною адресою. Отже, на даний час головним квартиронаймачем на підставі вказаного рішення є позивач. 28 березня 2018 року позивач звернулася до нотаріусу та отримала Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої 22.02.2018 року Державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєстроване право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданий 26.03.2001 року, Виконкомом міської Ради народних депутатів. Розуміючи, що спірна квартира головним квартиронаймачем - ОСОБА_6 приватизована ніколи не була, а зареєстровані у ній члени сім`ї квартиру також не приватизували, позивач дійшла до висновку, що квартира була набута у власність шляхом шахрайських дій з боку відповідача - ОСОБА_1 та звернулась до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області з заявою щодо перевірки законності приватизації спірної квартири. За її заявою було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 03.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Крім того, позивач звернулась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та їй було надано відповідь, про те, що станом на 05.04.2018 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність шляхом приватизації спірної квартири та свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру органом приватизації не видавалось. 23.04.2018 року ОСОБА_1 продала спірну квартиру ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. за №566. Позивача було знято з реєстрації у спірній квартирі, у зв`язку зі зміною власника. Відповідач ОСОБА_1 у спірній квартирі з 1986 року не проживала та не була зареєстрована. Тому позивач просила:

визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 26.03.2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_1 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був посвідчений 23.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований в реєстрі за №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №40771742;

припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі вказаного вище договору купівлі продажу від 23.04.2018 року №566;

скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , проведену на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, видане 26.03.2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів;

скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , проведену на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2018 року №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №40771742;

визнати за позивачем право користування квартирою АДРЕСА_1 та покласти судові витрати на відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 26.03.2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_1 про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_4 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був посвідчений 23.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №40771742. Припинено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 23.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований в реєстрі за №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 40771742. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , проведену на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, видане 26.03.2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований в реєстрі за №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №40771742. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі по 2497,30 грн. з кожного. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині часткового задоволення позовних вимог з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_14 від 24.11.2020 року (а.с. 35 т.2), а також рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток третім особам, які долучені до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідачів за відомими суду адресами, що також відповідають відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 08.10.2020 року (а.с. 26 т.2) та копії паспорта ОСОБА_1 (а.с. 198-199 т.1), сповіщення відповідачів здійснено шляхом розміщення відповідних оголошень на веб-сайті судової влади. Від Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що сім"я ОСОБА_6 у складі п`яти осіб - чоловіка ОСОБА_10 , доньки ОСОБА_15 , сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_16 - зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 у вересні 1978 року; ордер на вселення у вказану квартиру зазначених осіб не зберігся, що підтверджується копією довідки Житлово-експлуатаційної дільниці Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Індустріального району м. Дніпропетровська від 11.11.2003 року (а.с. 24 т.1).

ОСОБА_15 змінила прізвище на ОСОБА_1 , у зв`язку з укладенням 13.03.1979 року шлюбу та з 06 травня 1993 року зареєстрована по АДРЕСА_2 , згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 28.05.2002 року (а.с. 198-199 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 25.01.2017 року (а.с. 21 т.1).

Відповідно до довідки Індустріального РВ у м. Дніпропетровську ГУДМС України в Дніпропетровській області №2305 від 14.08.2014 року, виданої ОСОБА_11 , 1996 р.н., у квартирі за адресою по АДРЕСА_1 було зареєстровано п`ять осіб: мати - ОСОБА_2 (позивач), брат - ОСОБА_12 , дід - ОСОБА_10 , дядько - ОСОБА_7 (а.с. 25 т.1).

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 25.01.2017 року (а.с. 22 т.1).

Також встановлено, що в серпні 2016 року ОСОБА_1 зверталась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до КЖЕП Індустріального району, в якому просила визнати за нею право користування квартирою по АДРЕСА_1 та змінити договір найму з її батька ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на позивача - ОСОБА_1 . Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року у цивільній справі №202/4992/16-ц у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою відмовлено. Судом огляну вказану цивільну справу №202/4992/16-ц, рішення суду від 05 жовтня 2016 року не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с. 32-34 т.1).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року у справі №202/1799/17 заяву ОСОБА_11 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задоволено. Визнано безвісно відсутнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Дніпропетровська. Початок безвісної відсутності ОСОБА_7 вирішено вважати 01.01.2016 року. Судом огляну вказану цивільну справу №202/1799/17, рішення суду від 25 травня 2017 року не оскаржувалось та набрало законної сили 07.06.2017 року (а.с. 23 т.1).

Згідно довідок Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №3753 від 30.06.2017 та №4445 від 20.03.2018 року, у квартирі по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 05.07.1993 року, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 31.08.1996 року, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 22.04.2008 року (а.с. 26, 27 т.1).

Зі змісту вказаних вище довідок №3753 від 30.06.2017 та №4445 від 20.03.2018 року також вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , була зареєстрована у спірній квартирі з 22.09.1978 року та знята з реєстрації 29.04.2013 року, у зв`язку зі смертю. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований з 22.09.1978 року та знятий з реєстрації 17.01.2017 року, у зв`язку зі смертю. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації з 16.06.2017 року (а.с. 26, 27 т.1).

25 серпня 2017 року ОСОБА_11 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на Многосмислова, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Приморським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області 25.08.2017 року (а.с. 15 т.1).

16 грудня 2017 року було змінено прізвище малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №5 від 23.03.2018 року (а.с. 18-20 т.1).

Позивач звернулась до Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради з метою зміни винаймача квартири АДРЕСА_1 за договором найму, у зв`язку зі смертю основного наймача.

Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 23.08.2017 року №309 «Про надання дозволу на зміну договору найму жилих приміщень» було надано дозвіл Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Індустріального району на зміну договору найму жилих приміщень, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 37,2 кв.м. - на ОСОБА_2 , складом сім`ї з 3 осіб, у т.ч. донька - ОСОБА_11 , син - ОСОБА_12 , підстава: у зв`язку зі смертю головного квартиронаймача - ОСОБА_6 та за згодою усіх зареєстрованих за вищевказаною адресою (а.с. 29 т.1).

В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 березня 2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 26 березня 2001 року №1/1821/01 та зареєстрованого в Дніпропетровському міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу №346п-41, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 80, 227 т. 1).

Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2018 року №117515032, 22 лютого 2018 року Державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було зареєстроване у вказаному реєстрі право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі вказаного вище свідоцтва про право власності на житло від 26 березня 2001 року (а.с. 228).

23 квітня 2018 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. за реєстровим номером 566 (а.с. 79, 226 т.).

Згідно пункту 1.3 договору купівлі-продажу квартири від 23.04.2018 року, квартира належить продавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 березня 2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів м.Дніпропетровськ, згідно з розпорядженням від 26 березня 2001 року №1/1821/01 та зареєстрованого в Дніпропетровському міжміським бюро технічної інвентаризації 26.03.2001 року і записаного у реєстрову книгу №346п-41; зареєстрованого згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 22.02.2018 року (інформаційна довідка №117515032), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 25029831.

Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 10.04.2018 року №Л-203/1 ОСОБА_2 повідомлено, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради є органом приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради; станом на 05.04.2018 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 (а.с. 36 т.1).

Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02.04.2018 року №М-285/1 повідомлено, зокрема, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 органом приватизації не видавалось (а.с. 35 т.1).

За заявою ОСОБА_2 щодо перевірки законності приватизації нерухомого майна Дніпропетровською місцевою прокуратурою №1 Дніпропетровської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 03.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України; досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 37 т.1).

Листом Індустріального ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 17.07.2020 року №45.2/4178 повідомлено, зокрема, що 15 серпня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000115 від 03.04.2018 року направлено до суду, а матеріали кримінального провадження №0000115 від 03.04.2018 року направлені до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області (а.с. 216 т.1).

Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом від 10.04.2019 року №5/5-66 ОСОБА_2 , ОСОБА_19 було знято з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 23.04.2018 року, за заявою нового власника (а.с. 38 т.1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2019 року №158587450, власником спірної квартири є ОСОБА_3 (а.с. 31 т.1).

Статтею 61 Житлового Кодексу України встановлено, зокрема, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (статті 64 Житлового Кодексу України).

Згідно статті 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

За положеннями абзацу 1 статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті квартиронаймача ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , головним наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 23.08.2017 року №309 є позивач - ОСОБА_2 (а.с. 29 т.1).

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

За змістом ст. ст. 1, 4 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизації підлягають квартири, які використовуються громадянами на умовах найму. Право на приватизацію квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни, які постійно проживають у цих квартирах.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку).

Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки.

Належних доказів, які б підтверджували приватизацію відповідачем ОСОБА_1 спірної квартири АДРЕСА_1 , суду не надано.

Згідно письмової інформації Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради суду станом на 05.04.2018 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право власності на вказану квартиру органом приватизації не видавалось (а.с. 35, 36 т.1).

Більше того, як встановлено вище, у 2016 році ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про визначення порядку користування спірною квартирою та зміни договору житлового найму квартири з її батька на неї (справа №202/4992/16-ц). Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Даний факт також є підтвердженням того, що ніякого свідоцтва про права власності на спірну квартиру, виданого на її ім`я ще у 2001 році, не існувало.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленні законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №916/641/18 та постанові від 10 квітня 2018 року у справі №927/849/17, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Судом встановлено, що згоду на відчуження спірної квартири Дніпровська міська рада не надавала. Свідоцтво про право власності на житло від 26.03.2001 року, ніби то видане Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) №1/1821/01 від 26.03.2001 року, на підставі якого ОСОБА_1 зареєструвала за собою 22.02.2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - має ознаки фальсифікації, оскільки, згідно письмової інформації Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 ; відповідне рішення органом приватизації не ухвалювалось, а свідоцтво про право власності на вказану квартиру органом приватизації не видавалось.

З урахуванням наведеного вище, підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, видане 26.03.2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_1 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , враховуючи, що свідоцтво не є правочином, - відсутні.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що Дніпровська міська рада (Виконавчий комітет міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська) не видавала розпорядження (наказ) №1/1821/01 від 26.03.2001 року та свідоцтво про право власності на житло від 26.03.2001 року на ім`я ОСОБА_1 щодо квартири АДРЕСА_1 ; приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не була наділена правом відчуження спірної квартири, а власник дозволу на відчуження не надавав, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був посвідчений 23.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований в реєстрі за №566.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Оскільки відповідачі не є власниками квартири АДРЕСА_1 , також підлягають задоволенню вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 , проведену на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, видане 26.03.2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів, та скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , проведену на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований в реєстрі за №566.

Вимога позовної заяви про припинення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 23.04.2018 року є неефективним надмірним способом захисту, адже визнання договору купівлі-продажу від 23.04.2018 року недійсним, за яким ОСОБА_3 є покупцем, свідчить про відсутність у вказаного відповідача права власності на спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є власником спірної квартири, а тому не має права на пред`явлення віндикаційного позову, не заслуговують на увагу, адже позовна заява у даній справі не містить вимог про витребування майна. При цьому, позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 і її права є порушеними. А отже ОСОБА_2 не позбавлена права на захист своїх прав та законних інтересів у спосіб, що не заборонений законом.

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, частково допустив неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року підлягає скасуванню в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло на ім`я ОСОБА_1 та припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого за ОСОБА_3 , з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог. В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду в частині залишених без задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_1 не оскаржується, згідно змісту апеляційної скарги, тому справа в цій частині не переглядається, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідачів в рівних частках покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за три вимоги немайнового характеру 2305,20 грн. (768,40 грн. х 3) та при подачі заяви про забезпечення доказів в сумі 384,20 грн., на загальну суму 2689,40 грн., тобто по 1344,70 грн. з кожного (а.с. 1 т.1).

На користь апелянта підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно залишеним без задоволення вимогам (в оскаржуваній частині) за дві вимоги немайнового характеру (про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та припинення права власності на квартиру за ОСОБА_3 ) на загальну суму 2305,20 грн. ((768,40 грн. х 150%) х 2).

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_2 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь ОСОБА_1 у розмірі 960,50 грн. (2305,20 грн. - 1344,70 грн.). А з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1344,70 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданого 26.03.2001 року Виконкомом міської Ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_1 про приватизацію житла за адресою по АДРЕСА_1 ; в частині припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.04.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №566, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №40771742; в частині розподілу судових витрат - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло на ім`я ОСОБА_1 та припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого за ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати в сумі 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати в сумі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді