Постанова

Іменем України

29 березня 2021 року

м. Київ

справа № 552/1051/20

провадження № 61-14884св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 червня 2020 року у складі судді Кузіної Ж. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частини нерухомого майна як на об`єкт спільної сумісної власності, скасування рішення державної реєстрації та припинення речових прав, виключення 1/2 частини нерухомого майна із складу спадщини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 11 вересня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2017 року встановлено факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з січня 2005 року по 11 вересня 2010 року . За життя ОСОБА_4 набув право власності на офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , які, на її думку, є об`єктом спільної сумісної власності. Проте, вказане нерухоме майно після смерті ОСОБА_4 розподілене між спадкоємцями без врахування цієї обставини.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частини нерухомого майна: офісні приміщення цокольного поверху, що складаються з: «50» - тамбур, площею 2,7 кв. м; «51» - сходи, площею 10,7 кв. м; «52» - хол, площею 29,0 кв. м; «53» - кабінет, площею 78,6 кв. м; «54» - підсобне приміщення, площею 1,1 кв. м; «55» - технічне приміщення, площею 10,8 кв. м; «56» - підсобне приміщення, площею 0,8 кв. м; «57» - коридор, площею 4,5 кв. м; «58» - технічне приміщення, площею 3,4 кв. м; «59» - службове приміщення, площею 21,3 кв. м; «60» - гардероб, площею 4,0 кв. м; «61» - душ, площею 1,6 кв. м; «62» - підсобне приміщення, площею 0,8 кв. м; «63» - коридор, площею 5,1 кв. м; «64» - підсобне приміщення, площею 0,9 кв. м; «65» - вбиральня, площею 1,3 кв. м; «66» - підсобне приміщення, площею 2,9 кв. м; «67» - кладова, площею 3,0 кв. м; «68» - кладова, площею 1,5 кв. м; «69» - коридор, площею 11,2 кв. м; «70», коридор, площею 3,2 кв. м; «71» - коридор, площею 1,4 кв. м; «72» - коридор, площею 1,5 кв. м; «73» - вбиральня, площею 1,3 кв. м; «74» - вбиральня, площею 2,6 кв. м; «75» - кімната відпочинку, площею 29,3 кв. м; загальною площею 234,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , як на об`єкт спільної сумісної власності;

скасувати: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 18465932 від 30 грудня 2014 року 08:48:28 державний реєстратор Колісник Ю. І. РС Полтавського МУЮ Полтавської області щодо реєстрації права спільної часткової власності на 3/10 частини офісних приміщень на цокольному поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18467047 від 30 грудня 2014 року 09:23:22 державний реєстратор Нейла С. В. РС Полтавського МУЮ Полтавської області щодо реєстрації права спільної часткової власності на 3/10 частини офісних приміщень на цокольному поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20146834 від 20 березня 2015 року 10:41:58 державний реєстратор Борисенко Є. М. РС Полтавського МУЮ Полтавської області щодо реєстрації права спільної часткової власності на 2/5 частини офісних приміщень на цокольному поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ; припинити їхні речові права на офісні приміщення на цокольному поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 ; виключити 1/2 частини нерухомого майна: офісні приміщення цокольного поверху, загальною площею 234,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , зі складу спадщини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтава від 24 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів щодо проживання з ОСОБА_4 у період із 16 липня 2007 року по 21 серпня 2008 року однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та як наслідок визнання нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , їхньою спільною сумісною власністю. Посилання позивача на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2017 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ді-Стар» (далі - ТОВ «Ді-Стар»), не може бути прийняте до уваги при вирішенні заявлених позовних вимог, оскільки вказаний факт встановлений лише з метою виникнення у позивача немайнового права, а саме для отримання від ТОВ «Ді-Стар» грамоти та встановлення товариством настінної дошки. Згідно з рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30 липня 2014 року в цивільній справі № 552/9041/13, ОСОБА_4 в грудні 2013 року звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на офісні приміщення цокольного поверху за адресою: АДРЕСА_1 . На той час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та ОСОБА_1 не була позбавлена права звернутися з такими ж позовними вимогами про визнання права власності на частину цього нерухомого майна, якщо вважала, що вона також є власником спірного нерухомого майна. Надалі позивач та інші спадкоємці померлого ОСОБА_4 залучені до участі у справі та при розгляді справи № 552/9041/13, ОСОБА_1 не заперечувалось, що спірне майно відноситься до спадкового майна, що відкрилось після смерті ОСОБА_4 та як наслідок не є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновком про те, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2017 року встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заявниці ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 лише для виникнення немайнового права позивача на отримання від ТОВ «Ді-Стар» грамоти та встановлення товариством настінної дошки. Будь-яка інша мета, а саме виникнення майнового права, заявником у рамках цього цивільного провадження не була заявлена та, як наслідок, не була предметом судового розгляду, інші спадкоємці померлого - відповідачі у цій справі, не залучались до розгляду справи № 552/7241/16-ц, у межах розгляду якої встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з січня 2005 року по 11 вересня 2010 року, а тому вони не мали можливості заперечувати відповідний факт.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтава від 24 червня 2020 рокута постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі вказує на відсутність висновку Верховного Суду про застосування норм матеріального права щодо вирішення питання приюдиційного значення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановленим судовим рішення, яке набрало законної сили, для визнання майна спільною сумісною власністю під час розгляду іншої справи, якщо такі обставини встановлювалися судом з іншою метою. Крім того, суди в порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», висновків рішень Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», у справі «Христов проти України» не враховані обставини щодо факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , встановлені рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2017 року у справі № 552/7241/16-ц, що набрало законної сили, та призвело до порушення одного з основоположних аспектів верховенства права принципу юридичної визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень.

У грудні 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала відзив на касаційну скаргу, згідно з яким жодним законом не передбачено в залежності від наявності факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу настання такого наслідку, як нагородження жінки грамотою товариства та встановлення настінної дошки. Крім того, на момент встановлення настінної дошки та нагородження грамотою ОСОБА_6 вже була офіційною дружиною померлого ОСОБА_2 і доводити цей факт не було ніякої необхідності.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

17 лютого 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини встановлені судами

16 липня 2007 року ОСОБА_4 укладений договір із ТОВ «СВФ «Коло» № ДР.О77.1 про резервування офісного приміщення для передачі у власність, щодо спірного майна - офісних приміщень на цокольному поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 .

21 серпня 2008 року між сторонами підписано акт № 077.01 приймання-передачі вказаного офісного приміщення та акт від 21 серпня 2008 року пред`явлення облігацій до погашення.

Згідно з актовим записом № 181 у Книзі реєстрації шлюбів Київського ВРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області, 11 вересня 2010 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 ).

Відповідно до актового запису № 115, складеного Київським ВДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записано: ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_1 (мати).

Згідно з актовим записом № 1906, складеним Центральним ВДРАЦС РС Полтавського МУЮ, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30 липня 2014 року в цивільній справі № 552/9041/13 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВФ Коло», визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_9 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 право власності на офісні приміщення цокольного поверху за адресою: АДРЕСА_1 , як на окремий об`єкт права власності: «50» - тамбур, площею 2,7 кв. м; «51» - сходи, площею 10,7 кв. м; «52» - хол, площею 29,0 кв. м; «53» - кабінет, площею 78,6 кв. м; «54» - підсобне приміщення, площею 1,1 кв. м; «55» - технічне приміщення, площею 10,8 кв. м; «56» - підсобне приміщення, площею 0,8 кв. м; «57» - коридор, площею 4,5 кв. м; «58» - технічне приміщення, площею 3,4 кв. м; «59» - службове приміщення, площею 21,3 кв. м; «60» - гардероб, площею 4,0 кв. м; «61» - душ, площею 1,6 кв. м; «62» - підсобне приміщення, площею 0,8 кв. м; «63» - коридор, площею 5,1 кв. м; «64» - підсобне приміщення, площею 0,9 кв. м; «65» - вбиральня, площею 1,3 кв. м; «66» - підсобне приміщення, площею 2,9 кв. м; «67» - кладова, площею 3,0 кв. м; «68» - кладова, площею 1,5 кв. м; «69» - коридор, площею 11,2 кв. м; «70», коридор, площею 3,2 кв. м; «71» - коридор, площею 1,4 кв. м; «72» - коридор, площею 1,5 кв. м; «73» - вбиральня, площею 1,3 кв. м; «74» - вбиральня, площею 2,6 кв. м; «75» - кімната відпочинку, площею 29,3 кв. м; загальною площею 234,5 кв. м у таких частинах: за ОСОБА_1 - 1/5 частини; за ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 - 1/5 частини; за ОСОБА_3 - 3/10 частини; за ОСОБА_2 - 3/10 частини. Рішення набрало законної сили.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 березня 2015 року № 35268152 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна від 10 лютого 2015 року № 33426707, визначене вказаним вище рішенням суду право ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровано відповідно до закону.

Договором, посвідченим 26 грудня 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н. В., проведено розподіл спадкового майна померлого ОСОБА_4 між спадкоємцями : ОСОБА_1 , що діє від себе та як законний представник малолітнього ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2017 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа - ТОВ «Ді-Стар», встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з січня 2005 року по 11 вересня 2010 року .

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно із частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Частиною першої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що померлий ОСОБА_4 набув право власності на офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у 2008 році, тобто до реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 у 11 вересня 2010 року, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що спірне майно було особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

При цьому, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2017 року яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з січня 2005 року по 11 вересня 2010 року, не має преюдиційного значення для розгляду цієї справи, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Таким чином,правильними є висновки судів про те, що факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , що встановлений рішення Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2017 року, має значення лише для обставин, для яких він встановлювався, а саме - отримання від ТОВ «Ді-Стар» грамоти та встановлення товариством настінної дошки, а також щодо тих осіб, які приймали участь у розгляді справи № 552/7241/16-ц, а саме: ОСОБА_1 та ТОВ «Ді-Стар».

Крім того, інші спадкоємці щодо майна померлого ОСОБА_4 : ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину, не брали участі у розгляді справи щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , а отже, вказане рішення не має преюдиційного значення для розгляду цієї справи, відповідно, указані обставини підлягали доведенню позивачем на загальних підставах.

Суди у цій справі дійшли висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт проживання однієї з ОСОБА_4 на час придбання спірного майна.

Судами правильно встановлено, що між сторонами вже вирішено спір щодо майна померлого ОСОБА_4 у справі № 552/9041/13, у якій рішення Апеляційного суду Полтавської області від 30 липня 2014 року набрало законної сили, а також між сторонами укладено договір від 26 грудня 2014 року про розподіл спадкового майна померлого ОСОБА_4 між спадкоємцями: ОСОБА_1 , що діяла від свого імені та як законний представник малолітнього ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Доводи заявниці про порушення судами принципу res judicata, не знайшли свого підтвердження, оскільки res judicata - це принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Разом з тим, у справі, що переглядається, суди не могли порушити принцип res judicata, оскільки судами розглядали новий спір, ініційований ОСОБА_1 . Неврахування фактів, встановлених судами у справі № 552/7241/16-ц про встановлення факту, як преюдиційних, не є порушенням принципу res judicata. Заявницею помилково ототожнено поняття «преюдиційнійсть судового рішення» та принципу «res judicata - остаточності судового рішення».

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки оскаржувані рішення відповідаючи вимогам норм матеріального та процесуального права. .

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте суду касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати нові обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтава від 24 червня 2020 рокута постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик