ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/424/21
У Х В А Л А

"29" березня 2021 р. смт. Петриківка

смт. Петриківка

Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Говоруха В.О. розглянувши заяву адвоката Московчук Анатолія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подачі позовної заяви, інші особи, які можуть мати статус учасника справи: відповідачі ОСОБА_2 і Петриківська селищна рада Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2021 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява адвоката Московчук А.М. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, за якою заявник просить, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, земельну ділянку за кадастровим номером :08:003:0256, площею 0,11га. належній ОСОБА_2 ; заборони ОСОБА_2 вчиняти будь які дії стосовно земельної ділянки за кадастровим номером :08:003:0256, площею 0,11га і заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо введення в експлуатацію з подальшою реєстрацією не введеного в експлуатацію житлового будинку розташованого на земельній ділянці за кадастровим номером :08:003:0256, площею 0,11га.

В обґрунтування заявленої вимоги заявник зазначив, наступне:

Позивач ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок, який знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 .

30 вересня 2020 року, рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, необхідної для передачі у власність земельної ділянки загальною площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована в АДРЕСА_1 .

При виготовлені відповідної технічної документації, були зібрані необхідні підписи, оформлений акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і на відповідній стадії розробник технічної документації повинен був визначити та присвоїти земельній ділянці на який розташований будинок ОСОБА_1 - відповідний кадастровий номер.

Але, як повідомив розробник технічної документації, на місці відведення земельної ділянки ОСОБА_1 виявилося, що зареєстрована інша ділянка з кадастровим номером :08:003:0256, площею 0,11га для ведення особистого селянського господарства.

Перевіривши дану інформацію через Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, отримавши інформацію з Публічної кадастрової карти України, отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, стороні позивача стало відомого, що земельна ділянка площею 0,11га за кадастровим номером :08:003:0256, накладається на земельну ділянку площею 0,25га ОСОБА_1 , і дана земельна ділянка зареєстрована на громадянку ОСОБА_2 (копія інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, додається).

Згідно отриманої інформації, підставою для державної реєстрації став наказ, серія та номер 14 виданий 29.01.2021 року, видавник Петриківська селищна рада, рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 66-4/VІІІ, виданий 29.01.2021 року видавник Петриківська селищна рада, витяг із додатку до рішення селищної ради, серія та номер 66-4/ VІІІ, виданий 29.01.2021 року, видавник Петриківська селищна рада.

Тобто, позивач ОСОБА_1 , перебуваючи на останній стадії оформлення земельної ділянки у приватну власність з визначення кадастрового номеру, зіткнулася з фактом, що ОСОБА_2 , якимось на даний час повністю не зрозумілим для позивача шляхом, оформила з подальшою реєстрацією на себе земельну ділянку площею в 0,11га, ще і з цільовим призначенням, для ведення особистого селянського господарства, що фактично зменшує земельну ділянку ОСОБА_1 , на відповідні 0,11га.

Поки йде процес приватизації земельної ділянки під будинком ОСОБА_1 , за нею все рівно зберігається право користування земельною ділянкою площею в 0,25га, якою до продажу будинку користувався попередній власник, а в подальшому і сам покупець, тобто ОСОБА_1 .

На даній земельній ділянці знаходиться не введений в експлуатацію житловий будинок, до якого ОСОБА_3 ні якого відношення не має, хоча і хотіла його отримати у власність.

Дії з отриманням у власність земельної ділянки площею в 0,11га. ОСОБА_2 необхідна як раз для подальшої легалізації, шляхом введення в експлуатацію житлового будинку, який нібито розташований на її земельній ділянці.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 , порушуються її майнові права, а саме порушується право отримати у приватну власність належну їй земельну ділянку площею в 0,25га., яка розташована під її приватним житловим будинком, та яка за рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року, відведена для набуття у приватну власність ОСОБА_1 .

З урахуванням висловленого, у позивача є всі підстави вважати, що якщо суд за клопотанням позивача не застосує засоби забезпечення позову, то невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду, забезпечення позову необхідне позивачу для ефективного захисту прав позивача, поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду після подання зазначеної заяви про забезпечення позову.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову поданої до пред`явлення позову та долучені до неї матеріали, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (правова позиція у справі за № 6-605 цс16).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

При визначенні виду забезпечення позову суд має перевіряти чи заходи забезпечення не перешкоджають господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про існування підстав для застосування заходів забезпечення позову судом з`ясовано, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з фактом виділення ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :08:003:0256, площею 0,11га для ведення особистого селянського господарства, вважаючи вказану земельну ділянку частиною земельної ділянки, на яку вона має право на користування, як власник житлового будинку, що розташований за адресом: АДРЕСА_1 .

З наданого суду витягу з Державного земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером :08:003:0256, площею 0,11га призначена для ведення особистого селянського господарства має наступну адресу: АДРЕСА_1 .

Представником заявника не надано суду жодного належного та допустимого доказу існування спору, щодо належності права власності на вказану земельну ділянку між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , чи перебування на належній ОСОБА_2 земельній ділянці належного ОСОБА_1 майна (житлового будинку), чи існуванні у заявника будь-яких перешкод в реалізації свого права власності, зокрема, права власності на житловий будинок, що може бути предметом судового спору.

Крім того, враховуючи обґрунтованість вирішуваної заяви, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником не надано жодних належних та допустимих доказів на існування обставин, які свідчать про те, що вразі не застосування заходів забезпечення позову, може бути істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених його прав та інтересів.

Відповідно до наданих представником заявника матеріалів ОСОБА_2 є належним власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:003:0256, площею 0,11га призначеної для ведення особистого селянського господарства та розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а тому безпідставне обмеження цивільного права на володіння, користування чи розпорядження його власністю може привести до невиправданого порушення прав та його інтересів, що є неприпустимим, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, при вирішенні справ про право кожної фізичної чи юридичної особи на безперешкодне користування своїм майном, закріпленим Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року та зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952р.) та гарантій здійснення права власності та його захисту, закріпленим у вітчизняному законодавстві (ст. 41 Конституції України).

Таким чином заява адвоката Московчук А.М. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову безпідставна та задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 149-153 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви адвоката Московчук Анатолія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подачі позовної заяви, інші особи, які можуть мати статус учасника справи: відповідачі ОСОБА_2 і Петриківська селищна рада Дніпропетровської області, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Суддя:В. О. Говоруха