ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/1207/20 Номер провадження 22-ц/814/888/21Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі головуючого :

судді-доповідача Абрамова П.С., суддів Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ « Приватбанк») - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року ухваленого під головуванням судді Татіщевої Я.В.

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк « Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В жовтні 2020 року АТ КБ « Приватбанк» звернулися до суду з позовом , прохаючи стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.04.2011 року у розмірі 21175, 31 грн. станом на 31.08.2020 року, яка складається з 14286 грн. 21 коп. заборгованість за тілом кредиту та 6889 грн. 10 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Заочним рішенням Гребінківського районного суду від 11 січня 2021 року в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» прохають скасувати рішення Гребінківського районного суду від 11 січня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказують , що місцевим судом не було враховано висновки зазначені в Постановах Верховного суду від 04.11.2020 року у справах № 534/1072/18 та від 16.09.2020 року у справі № 200/564/18, та невірно не взято до увагу виписку по картковому рахунку, який підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів банку.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного Як вбачається з матеріалів справ та встановлено місцевим судом учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом встановлено , що 05.04.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету заяву про приєднання до Умов та правила надання банківських послуг у Приват банку, в якій не було визначено розміру відсотків за користування кредитними коштами та розміру штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору.

Також місцевий суд встановив, що згідно з розрахунком наданим банком, в тому числі і виписки з руху коштів по рахункам вбачається, що в порушення умов укладеного договору АТ КБ « Приватбанк» нараховувало пеню та відсотки за користування кредитними коштами.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази місцевий суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості взагалі, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді заяви анкети не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів, як стягнення процентів, пені та штрафних санкцій за користування кредитним коштами, крім цього, відсутні строки повернення кредиту, що в свою чергу вказує на необґрунтованість заявленої вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду в частині відмови у стягненні тіла кредиту суперечать вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). , постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), постанові від 20 травня 2020 року у справі № 588/62/18 (провадження № 61-40312св18), постанові Верховного Суд від 23 березня 2021 року справа № 205/2098/18 викладено правовий висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Місцевим судом вірно встановлено зазначені вище фактичні обставини справи, що заява -анкета підписана відповідачем у справі не містить умов щодо розміру відсотків та штрафних санкцій ( а. с. 15).

Долучений до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт « Універсальна» відповідачем у справі не підписані.( а. с. 16-41).

Встановивши вказані обставини місцевий суд вірно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача - невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і посилання на постанови Верховного суду у справах № 534/1072/18 та і № 200/564/18 в зазначеній частині висновків місцевого суду не спростували.

Щодо стягнення кредитних коштів

Як вбачається з матеріалів справи , на підставі заяви анкети від 05.04.2011 року ОСОБА_1 отримував кредитні картки на які встановлювалися банком кредитні ліміти:

05.01.2006 рок кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 01.2013 року .

Як вбачається з виписки по особовому рахунку крайня операція по даній кредитній картці була здійснена 26.12.2012 року- поповнення карткового рахунку на 520 грн.(а. с. 64)

14.12.2012 року відповідачем отримано кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 07. 2016 року. та кредитну картку з № НОМЕР_3 з терміном дії до 08.2016 року.

З виписки по особовому рахунку вбачається , що на кредитні картки встановлено кредитний ліміт в розмірі 17000 грн. Протягом часу дії кредитними картами відповідач ним користувався.

01.09. 2016 року було відкрито кредитну картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 04.2018 року, а 06.02.2019 року кредитну картку з № НОМЕР_5 , якими відповідач періодично користувався.

30.05.2019 року кредитний ліміт по карточках було визначено в розмірі 14 640 грн.

У відповідності з розрахунком банку, станом на 31.08.2020 року заборгованість за тілом кредиту становить 14286 грн. 21 коп.

У відповідності з вимогами ст.ст. 12, 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається , що відповідач належним чином повідомлений місцевим судом про наявність в провадженні суд даної цивільної справи.

Протягом розгляду справи відзив на позовну заяву , апеляційну скаргу , та доказів на спростування доводів позивача про наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14286 грн. 21 коп. не надав.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 530 ЦК України Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості є одним із способів пред`явлення вимоги про повернення кредитної заборгованості.

Зазначеної обставини місцевий суд не врахував та помилково дійшов висновку , що відсутність в заяві анкеті строків повернення кредиту, є підставою для відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту.

Встановлення місцевим судом факту, що банком всупереч умов договору нараховувалися штрафні санкції , не спростовує встановлення 30.05.2019 року кредитного ліміту в розмірі 14 640 грн. та наявності заборгованості за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги в частині незаконності рішення місцевого суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог п.3, та 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищевикладеного, рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та ухвалення нового рішення в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи при подачі позову до місцевого суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн, а за апеляційне оскарження судового рішення 3153 грн. Всього 5255 грн.

Ціна позову складає 21175,31 грн. Задоволенню підлягають позовні вимоги в сумі 14286,21 грн, що становить 67, 46 %.

Пропорційно до задоволених позовних вимог , у відповідності з вимогами ст. 142 ЦПК України, відшкодуванню на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі (5255 * 67,46%) 3545 грн.

Керуючись п. 2 ч.. 1 ст. 374, п.3,4, ч.1 ст.. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» ( далі АТ КБ « Приватбанк») - Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту в розмірі 14286,21 грн. -скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 14286 грн. 21 коп. заборгованості за тілом кредиту станом на 31.08. 2020 року за кредитним договором від 05.04.2011 року .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у відшкодування судових витрат , сплаченого судового збору 3545 грн.

В іншій частині Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук