Ухвала

29 березня 2021 року

м. Київ

справа № 283/1669/20

провадження № 61-4961ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада

2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Малинська державна нотаріальна контора Житомирської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним вище позовом.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області

від 27 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом

від 03 травня 2006 року, виданого нотаріусом Малинського державного нотаріального округу Житомирської області (номер у спадковому реєстрі 42337712) на ім`я ОСОБА_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року в частині задоволеного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 травня

2006 року, видане нотаріусом Малинського державного нотаріального округу Житомирської області (номер у спадковому реєстрі 42337712) на ім`я ОСОБА_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В решті рішення залишено без змін.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року (надійшла до суду 26 березня 2021 року), в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

1. Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає те, що судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Отже, посилаючись на вказану вище підставу касаційного оскарження, заявник не виконав умови пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті

392 ЦПК України заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу із зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 389 цього Кодексу, на виконання умов пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, а також надіслати копії уточненої касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

2. Крім цього, форма касаційної скарги не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки заявником у касаційній скарзі не зазначено реєстраційнийномер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серіюпаспорта для фізичних осіб - громадян України.

3. Також, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 2 102,00 грн.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у розмірі оспорюваної суми.

До касаційної скарги заявником додано копію квитанції від 23 березня

2021 року № 23383 про сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 908,00 грн.

Таким чином, заявнику необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги (за одну вимогу немайнового характеру) у розмірі

773,60 грн ((840,80 грн х 200%) - 908,00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УГК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN) - UA0026007, ККДБ - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддеюпостановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали

до 28 квітня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів

з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник