С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1486/21
В справі 760/8393/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

12 жовтня 2021 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, Державної казначейської служби України, третя особа Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди.

ІІ. Описова частина

В квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом про відшкодування моральної шкоди, просив доручити Державній казначейській службі України (далі - Держказначейство, Відповідач-2) стягнути з рахунків Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр, Відповідач-1) за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 160000 грн, кошти на відшкодування витрат на подання і розгляд заяви від 20.07.2018 в сумі 950 гривень та кошти на відшкодування витрат, витрачених на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1022 грн; зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами Держгеокадастру, які неналежно розглянули звернення позивача від 20 липня 2019 року, заподіяної державному органу під час виконання трудових обов`язків шкоди в сумі 161972 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 20 липня 2018 року він відповідно до ст. 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» звернувся до Держгеокадастру зі зверненням про проведення службової перевірки, під час якої необхідно було встановити причини не призначення перевірки відповідно до ухвали слідчого судді, проведення обстеження без участі власника земельної ділянки, не здійснення заходів щодо оформлення акту перевірки та притягнення винних до передбаченої законом адміністративної відповідальності, не інформування власника щодо заходів, які здійснювалися щодо належної йому земельної ділянки та не надання документів для відшкодування завданих збитків, тобто звернення, як Позивач зазначає, містило інформацію щодо пов`язаного з корупцією правопорушення.

Листом від 09.08.2018 Відповідач-2 повідомив про направлення звернення на розгляд Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області. А звідти у відповідь на звернення надійшов лист від 17.08.2018 про те, що дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на порядок розгляду скарги заявника.

Позивач вказує, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.04.2019, яке залишене в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019, було задоволено його позов та визнано протиправною бездіяльність Держгеокадастру щодо розгляду його звернення від 20.07.2018 та зобов`язано Відповідача-2 розглянути його у встановленому порядку.

Позивач вказує, що дії Відповідача-2 щодо неналежного розгляду звернення про надання інформації, призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення, захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, призвели до порушення стосунків з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків, виникнення негативного для нього явища, зокрема, необхідності неодноразового повторного звернення для встановлення істини в справі та доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачання особистого часу, значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, що свідчить про завдання моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює в 160000 гривень.

Крім того, Позивачем складений розрахунок витрат ним часу для оскарження бездіяльності Відповідача-2 щодо неналежного розгляду звернення Позивача від 20.07.2018 (36,1 годин), а також розрахунок витрат часу на підготовку даної позовної заяви (37,1 годин). У зв`язку з тим, що в цей час він був вимушений бути у відриві від звичайних занять, втрачений заробіток, за його розрахунком виходячи з мінімальної заробітної плати, становить 950 і 1022 гривень відповідно.

11 вересня 2020 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому Відповідач-1 заперечував проти позовних вимог до нього, посилаючись на те, що казначейство жодних прав Позивача не порушувало.

25 вересня 2020 року до суду надійшов відзив Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. Відповідач-2 зазначив, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 було виконано Держгеокадастром в повному обсязі - ОСОБА_1 була надана відповідь на його звернення листом від 19.08.2019 №31-28-0.19-7087/2-19. Відтак, на думку Відповідача-2, відсутні підстави стверджувати про завдання Позвиачу будь-якої моральної шкоди. Крім того, Держгеокадастр висловив переконання, що розмір моральної шкоди, яку вимагає стягнути Позивач, є явно завищеним, крім того, немає жодних доказів як її понесення, так і наявності причинного зв`язку з між діями відповідачів та такою шкодою. У задоволенні вимог про стягнення витрат на оскарження бездіяльності та подання позову Відповідач-2 також просив відмовити з посиланням на те, що такі витрати не відносяться до судових витрат.

21 грудня 2020 року ГО «Проти придурків та ідіотів» подала письмові пояснення щодо заявлених вимог та позицій Відповідачів, викладених у їх відзивах. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала.

В судове засіданні Позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачі та третя особа участі своїх представників у судовому розгляді не забезпечили.

Суд визнав за можливе розглянути справу у на підставі наявних доказів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі № 240/2245/19 за позовом ОСОБА_1 до Держгеокадастру про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, було задоволено позовні вимоги:

-визнано протиправною бездіяльність Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, оформлену листом від 09.08.2018 №Х-2317/0-0.19-4321/6-18 щодо щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 20 липня 2018 року;

-зобов`язано Держгеокадастр розглянути звернення ОСОБА_1 від 20 липня 2018 року в установленому законом порядку.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з частиною першою статті 5, частиною другою статті 7 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, законодавство України у будь-яких правовідносинах захищає права громадянина на інформацію, яка йому потрібна у повсякденному житті, і тому таку інформацію повинна надати особа (юридична особа), яка нею володіє, у запитуваній громадянином формі.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 5.7-5.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

В пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1173, 1174 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади (посадової особи) відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах даної справи наявна копія рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року в справі № 240/2245/19 за позовом ОСОБА_1 до Держгеокадастру, яким бездіяльність Відповідача-2 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 20 серпня 2018 року визнано протиправними та зобов`язано його розглянути вказане звернення у встановленому законом порядку.

Вирішуючи заявлені Позивачем вимоги, суд виходить із того, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 9 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено також, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) висловлено правовий висновок, згідно з яким визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Встановивши, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду визнано протиправними бездіяльність Держгеокадастру щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 20 серпня 2018 року, в зв`язку з якими Позивач був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення, захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, суд приходить до висновку про доведеність позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки Позивачем підтверджено наявність моральної шкоди, протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди, а також наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що Держгеокадастр в листі від 19 серпня 2020 року за №31-08-0.19-7087/2-19 «Про виконання рішення суду» в повній мірі надав відповіді на поставлені Позивачем питання у зверненні від 20.08.2019, а також ініціював інші процедури, пов`язані з тематикою, піднятою Позивачем, про що суду надані відповідні докази. (а.с. 64-73)

Враховуючи те, що протиправні дії відповідача призвели до порушення права Позивача на інформацію, і відновлення цього права відбувалося протягом тривалого часу, що призвело до апеляційний суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що правильною, законною та обґрунтованою є компенсація моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави Україна на користь ОСОБА_1 , в сумі 3000 грн.

Суд також зважає на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року в справі № 818/607/17, від 12 серпня 2020 року в справі № 761/7165/17 викладено правовий висновок, згідно з яким належним Відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Крім того, Позивачем до суду подано розрахунок збитків, пов`язаних витрачанням свого часу на оскарження в суді бездіяльності Відповідача-2, а також на подання і розгляд даного позову, а саме на вивчення нормативних актів, перевірку наявності права на подання заяв та повноти матеріалів для її обґрунтування, підготовку, реєстрацію та облік, підготовку відповідних документів та складання скарги, позовної заяви, подання позовної заяви через електронний суд, аналіз та узагальненням відповіді на заяву, відзиву на позовну заяву, складанням відповіді на відзив тощо, всього 73,2 години помножені погодинний показник мінімальної заробітної плати, всього - на суму 1977 гривень.

Відшкодування цих витрат ОСОБА_1 обґрунтовував як ч. 1 ст. 23 ЦК України (грошове визначення моральної шкоди), так і ч. 2 ст. 138 ЦПК України (судові витрати), які є різними правовими категоріями, а отже стягнення коштів не може заявлятися з цих підстав одночасно.

Суд звертає увагу на те, що ст. 138 ЦПК України врегульовано відшкодування витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, і що в розрахунку збитків, наданих позивачем, така підстава взагалі відсутня. Крім того, понесені Позивачем витрати не можуть бути віднесені і до витрат на правничу допомогу.

Крім того, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами Держгеокадастру, які неналежно розглянули звернення позивача від 20 серпня 2018 року, заподіяної державному органу під час виконання трудових обов`язків шкоди, задоволенню не підлягає, оскільки Позивач не є особою, уповноваженою звертатися до суду з позовами в інтересах державних органів.

IV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 23, 1166, 1174, 1176 ЦК України ст. 12, 141, 81, 263, 264, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держава Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за спричинену моральну шкоду суму в розмірі 3000,00 гривень.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач 1: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, будинок 3, Ідентифікаційний номер юридичної особи: 39411771;

Відповідач 2: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, Ідентифікаційний номер юридичної особи: 37567646;

Третя особа: Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», місцезнаходження: 12504, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Гагаріна, 48; ідентифікаційний номер юридичної особи: 41029047.

Суддя: