Справа № 541/2141/20
Номер провадження 2/541/179/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 березня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Непокупної Л.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно,

установив:

04.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду з позовом до Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 2004 року, з дозволу попереднього власника ОСОБА_2 , володіє та користується будинком розташованим в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 виїхав за межі с. Комишня та дозволив користуватися вищезазначеним житловим будинком позивачці на власний розсуд, оскільки він йому не потрібен. Використання та догляд спірного майна здійснюється позивачкою, котра проводить оплату усіх комунальних послуг.

Позивачка вказує, що користується спірним майном відкрито та добросовісно понад 16 років, а тому вважає, що має достатньо підстав для набуття права власності на нього у порядку набувальної давності. На підставі ст. 344 ЦК України, просила визнати за нею право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 09.11.2020 позовна заява ОСОБА_1 до Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно залишена без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви та сплати судового збору (а.с.265 том 1).

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.273 том 1).

Ухвалою суду від 26.01.2021 справу призначено до судового розгляду (а.с.4 том 2).

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Жага Е.Г. не з`явилися. ЇЇ представник, адвокат Жага Е.Г. направив заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив проводити розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивачки (а.с.2 том 2).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Відзиву на позовну заву не направив.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно відомостей ДКП «Миргородтехінвентаризація» власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 30.08.1985 виданого виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради народних депутатів №47 від 26.07.1985. На даний час місце перебування ОСОБА_2 не відоме, він не приїздить та не цікавиться станом майна, не здійснює догляд за ним (а.с.16 том 1).

ОСОБА_1 постійно проживає з 2004 року без реєстрації в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Комишнянської селищної ради (а.с.17 том 1).

ОСОБА_1 , з 2005 року сплачує земельний податок щодо вказаного майна, здійснює оплату комунальних послуг за вказаною адресою, виготовила за власні кошти технічну документацію на спірний житловий будинок (а.с. 18-260 том 1).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.05.2019 року за наслідками касаційного перегляду судових рішень у справі № 910/17274/17.

Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_1 заволоділа майном, власник якого відсутній. Володіння здійснює протягом тривалого часу, відкрито, без його приховування від інших осіб, поводитися з чужим майном як зі своїм власним, зокрема покращує та здійснює за ним догляд.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачається сукупність усіх умов, з якими закон пов`язує виникнення права власності за набувальною давністю.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, отже такими, що підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про стягнення судового збору із відповідача.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачка не доплатила судовий збір в розмірі 180,60 грн. В матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору розміром 840,80 грн (а.с.268 том 1), а необхідно сплатити один відсоток від ціни позову, що становить 1021,40 грн. Відтак, необхідно стягнути із позивачки на користь держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 180,60 грн (1021,40 - 840,80).

Керуючисьст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265,268,315-319, 354,355ЦПК України, керуючись ст. ст. 16, 344 ЦК України, суд,

ухвалив :

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв.м. в порядку набувальної давності.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 180 (сто вісімдесят) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Суддя О. А. Городівський