Провадження №2о/522/79/21
УХВАЛА
26 березня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду справу окермого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

В проваджені суду знаходиться справа окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту нещасного випадку (отримання травми), що стався 26 вересня 1991 року при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби в Збройних Силах України з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , уродженця міста Шаргород, Вінницької області, Україна).

23 грудня 2020 року до суду надійшла заява військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про залишення заяви без розгляду, оскільки заявлені вимоги містять спір про право. Зазначають, що заявник просить встановити факт нещасного випадку (отримання травми) під час проходження служби у Збройних Силах України, з роз`ясненням права на звернення до суду на загальних підставах. Встановлення такого факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право «подальшої зміни особистих прав щодо отримання соціальних пільг», що є підставою для отримання одноразової грошової допомоги згідно вимог постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 року, тому вбачається спір про право на отримання пільг та одноразової грошової допомоги.

11 березня 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення заявника в яких зазначає, що він звернувся до Генерального штабу Збройних Сил України в порядку позасудового порядку врегулювання питання про встановлення факту нещасного випадку, що стався 26 вересня 1991 року. Листом начальника Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних сил України від 25 січня 2021 року повідомлено, що за наявними документами відсутні підстави для призначення (проведення) розслідування факту отримання ним травми у 1991 році.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи просив залишити позов без розгляду, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник вважає, що заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки він звернувся до суду з вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення, який неможливо вирішити в позасудовому порядку.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження цивільного судочинства з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч. 2 ст. 315 ЦПК України, йдеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. До таких умов віднесено:

1. Встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права;
2. Коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення;
3. Заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт;
4. Встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому ЦПК України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 161/853/19 від 08.11.2019 року.

Метою встановлення факту заявник зазначає необхідність офіційного залучення судового рішення по цій справі до особової справи полковника у відставці ОСОБА_1 , як факту який має юридичне значення.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Чинне на час отримання ОСОБА_1 травми Положення про медичний огляд у збройних силах СРСР (на мирний та військовий час), затверджене наказом Міністра оборони СРСР від 9 вересня 1987 року № 260 (далі - Положення № 260), визначало, що військовослужбовці строкової служби направляються на медичний огляд командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних військово-лікарських комісій, військових лікувально-профілактичних установ, військовими комендантами гарнізонів, військовими комісарами, органами військової прокуратури або військовим трибуналом, а ті особи, що знаходяться на обстеженні і лікуванні в цивільних лікувальних (лікувально-профілактичних) установах, крім того, - головними лікарями (завідуючими) цих установ. Щодо військовослужбовців, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво) у мирний час, і направляються для проходження військово-лікарської комісії, крім інших документів, подається також довідка про обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), складена згідно з додатком № 18 до вказаного Положення (пункти 57, 60).

Документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Згідно з пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додається також копія документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Причини та обставини отриманої військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва), фіксуються у довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка складається командиром військової частини, або містяться у інших документах, вказаних у пункті 114 Положення № 260, складеними медичними установами чи органами дізнання/досудового розслідування.

Так, згідно з Положенням № 260 причини та обставини, за яких військовослужбовцем отримано травму, встановлюються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка складається командиром військової частини, або можуть міститися у інших документах (службовій або медичній характеристиці хворого в амбулаторії при первинному зверненні про медичну допомогу, картці обліку травми, матеріалах адміністративного розслідування, дізнання або кримінальної справи, атестації, довідці державної лікувальної установи, історії хвороби або виписки з неї, свідоцтві про хворобу, записі лікаря військової частини або лікаря військового лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця, довідці архівної установи). Такі обставини не можуть підтверджуватися показаннями свідків.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що для встановлення причин та обставин травмування військовослужбовця визначено позасудовий порядок, так як з`ясування і фіксація таких відомостей віднесена до повноважень інших органів та посадових осіб.

Таким чином, оскільки встановлення причин та обставин отримання військовослужбовцем травми здійснюється у позасудовому порядку і віднесено до компетенції інших органів, та враховуючи відсутність доказів звернення ОСОБА_1 щодо отримання відповідної довідки до військової частини або доказів її нескладення за фактом травмування, суд відхиляє доводи заявника щодо неможливості будь-яким іншим шляхом підтвердити обставини отримання ним травми.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 2 квітня 2020 року у справі № 183/5932/17.

З урахуваням зазначеного, доводи заявника про неможливість будь-яким іншим шляхом підтвердити обставини травмування, яке сталося під час проходження строкової військової служби 26 вересня 1991 року, суд відхиляє.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Отже, під час розгляду справи був виявлений спір про право, а саме щодо наявності або відсутності у заявника травми під час проходження військової служби, тому в порядку ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України заяву необхідно залишити без розгляду.

Із урахуванням того, що ніхто не може бути позбавлений права на судовий захист порушених прав, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в загальному порядку з відповідним позовом.

Керуючись ст. ст. 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 31 березня 2021 року.

Суддя Р. Д. Абухін 26.03.2021