Справа № 204/1093/19
Провадження №2/932/815/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 лютого 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Громовику Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2019 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, яка ухвалою цього суду від 26.02.2019 року передана за підсудністю на розгляд Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані наступним чином. 01.03.2018 року на перехресті вул. Святослава Хороброго та вул. Виконкомівській у м. Дніпрі сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Nissan», моделі «Sunny», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки «ЗАЗ», моделі «110217», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП. Автомобіль марки «Nissan», моделі «Sunny», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , застрахований ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan», моделі «Sunny», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 87 787 грн. 13 коп., вартість матеріального збитку нанесеного власнику ТЗ становить 54 521 грн. 53 коп., вартість автомобіля у пошкодженому стані 9 162 грн. 44 коп. При цьому, вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 45 359 грн. 09 коп. Також, експертом автотоварознавцем здійснено висновок про те, що ремонт автомобіля є економічно недоцільним. За проведення експертизи позивач поніс витрати у сумі 1600 грн. Оскільки він є володільцем майна у вигляді автомобіля марки «Nissan», моделі «Sunny», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , він має право на відшкодування матеріального збитку у вигляді різниці між вартістю автомобіля до події ДТП, та вартістю ТЗ пісдя ДТП. Відтак, на його користь підлягає стягненню 45 359 грн. 09 коп. (54521 грн. 53 коп. 9 162 грн. 44 коп.). Зазначена сума підлягає стягненню саме з ОСОБА_2 , оскільки останній керував транспортним засобом без посвідчення водія та не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Окрім цього, на підставі ст. 22 ЦК України з відповідача на його користь підлягає стягненню вартість проведеного експертного дослідження у сумі 1600 грн. Неправомірними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях через порушення нормальних життєвих зв`язків, усталеного способу життя, пов`язаного з відсутністю у його володіння автомобіля, який фактично знищений, відсутністю коштів для придбання іншого, що створює додаткові незручності як для нього, так і для його родини. Після ДТП він не має можливості виділяти кошти для своєї малолітньої дитини, яка після розлучення мешкає разом з матір`ю. Він перебуває у постійному стресі, став знервованим, погіршився стан його здоров`я, через що він пройшов курс лікування заспокійливими засобами. Відповідач добровільно компенсувати збитки відмовляється, хоча обіцяв оплатити ремонт автомобіля до моменту визнання його винним у вчиненні ДТП. Завдану моральну шкоду оцінює в 20 000 грн. З цих підстав, прохав стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 48 108 грн. 07 коп., стягнути витрати на оплату експертного дослідження у сумі 1600 грн., а також стягнути на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Ухвалою суду від 03.05.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду 23.02.2021 року надав заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно із якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Письмових заяв чи клопотань не надав, правом на подання відзиву на позов не скористався.

Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, правом на подання відзиву не скористався, клопотань про відкладення справи розглядом до суду не надходило, суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та про його часткове задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами цивільної справи, ОСОБА_4 є власницею автомобіля марки «Nissan», моделі «Sunny», 1993 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Nissan», моделі «Sunny», 1993 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі полісу № АК/2367583 від 01.03.2017 року.

02.03.2018 року ОСОБА_2 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, що виразилось у відмові ним 02.03.2018 року надати для перевірки посвідчення водія та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль марки «ЗАЗ», моделі «110217», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (постанова серії ЕАА № 310849).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2018 року по справі № 201/2417/18, що набрала законної сили 18.05.2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що виразилось у порушенні ним 01.03.2018 року п. 10.2 ПДР України, внаслідок чого на перехресті вул. Виконкомівській та вул. Святослава Хороброго у м. Дніпрі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «Nissan», моделі «Sunny», 1993 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «ЗАЗ», моделі «110217», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував правопорушник. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку експерта-автотоварознавця ОСОБА_5 за № 5751 від 21.08.2018 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Nissan», моделі «Sunny», 1993 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, складає 54 521 грн. 53 коп. Ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані складає 9162 грн. 44 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 87 787 грн. 13 коп. У зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту є більшою за ринкову вартість автомобіля на моменту пошкодження, розмір матеріального збитку дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, становлячи 54 521 грн. 53 коп.

Позивачем сплачено за проведення експертизи 1600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 5751 від 16.08.2018 року.

Позивач ОСОБА_1 документований посвідченням водія серії НОМЕР_3 , виданим 05.20.2004 року, згідно із яким має право керування автомобілями категорії В.

Позивач, на підтвердження обставин проходження ним лікування, а також факту наявності у нього родини та малолітньої дитини будь-яких письмових доказів не надав.

Відповідач у встановленому законом порядку не спростував твердження позивача про те, що автомобіль марки «ЗАЗ», моделі «110217», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким відповідач керував у момент вчинення ДТП, був застрахований у порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надав доказів, що існують обставини, які виключають його обов`язок із укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перелік яких визначений у ст. 13 вказаного Закону.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із вимогами ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі /передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо/ або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Пунктом 15 цієї постанови судам роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. 01.03.2018 року відповідачем вчинено дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль марки «Nissan», моделі «Sunny», 1993 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, усунення яких коштує більше ринкової вартості автомобіля на момент вчинення ДТП.

Позивач прохає суд стягнути з відповідача на його користь різницю між залишковою вартістю автомобіля у пошкодженому стані та його ринкової вартістю автомобіля на день вчинення ДТП, до моменту отримання автомобілем пошкоджень. Позивач має право на відшкодування цієї різниці, оскільки є законним володільцем автомобіля, про що свідчить знаходження у нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, які, згідно з п. 2.1 ПДР України, є тими документами, що підтверджують право керування ТЗ. Позивач реалізував своє право на судовий захист, звернувшись до суду з цим позовом, оскільки відповідач це право не визнає та в позасудовому порядку завдану шкоду не відшкодував.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди частково, суд виходить з того, що позивач навів в обґрунтування позову вірний розрахунок розміру матеріальної шкоди: 54 521 грн. 53 грн. 9 162 грн. 44 коп. = 45 359 грн. 09 коп., однак у прохальній частині позову допустив арифметичну помилку, оскільки зазначив іншу суму 48 108 грн. 07 коп. З цих підстав, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 45 359 грн. 09 грн.

Суд не вирішує питання про передачу фактично знищеного майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, оскільки позивачем заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди за вирахуванням залишкової вартості знищеного майна.

На підставі ст. 22 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість проведеного експертного дослідження, сплата якої позивачем підтверджена документально.

Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд керується наступним. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки внаслідок протиправних дій відповідача, що виразились у порушенні ним правил дорожнього руху України при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, позивач зазнав негативних змін у звичному способі життя, вимушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, фактично позбавлений засобу пересування, оскільки його ремонт після ДТП є економічно недоцільним, суд вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди. В цей же час, беручи до уваги те, що позивачем не доведено вплив протиправними діями відповідача на його стан здоров`я, на психологічну обстановку у його родині, а також на можливість ним виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає визначений позивачем розмір моральної шкоди значно завищеним. Тому, присуджуючи на відшкодування моральної шкоди грошові кошти, суд керується принципом, що відшкодування моральної шкоди не може мати на меті незаконного збагачення за рахунок відповідача. Беручи до уваги обсяг негативних явищ, що настали для позивача через протиправні дії відповідача, суд вважає достатнім для відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 2 000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 280, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 45 359 грн. 09 коп., на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 2 000 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 1600 грн., а всього стягнути 48 959 грн. 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя В.В. Куцевол