Справа №295/83/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої - судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря - Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовами Міністерства оборони України, що діє в інтересах концерну «Військторгсервіс», до ОСОБА_1 , третя особа - Північний офіс Державної аудиторської служби, про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Концерн «Військторгсервіс» є державним господарським підприємством, заснованим на державній власності та входить до складу Міністерства оборони України. Державною фінансовою інспекцією в м. Києві відповідно до п. 1.1.6.2 Плану контрольно-ревізійної роботи державної фінансової інспекції в м. Києві на IV квартал 2012 року було проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2009 року по 01.12.2012 рік. Результати контрольного заходу були задокументовані в акті ревізії від 20.03.2013 року № 072-30/626. За результатами ознайомлення з матеріалами ревізії було встановлено, що більшість вимог спрямовані на відшкодування концерну «Військторгсервіс» матеріальної шкоди, яка була заподіяна внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов`язків колишніми генеральними директорами концерну «Військторгсервіс». Міністерством оборони України з урахуванням строку позовної давності та дати виникнення заборгованостей був здійснений аналіз та встановлено заборгованість за контрагентами в періоди керування на посаді генерального директора концерну ОСОБА_1 . У період його роботи на посаді генерального директора концерну ним не було вжито належним чином жодних заходів для витребування заборгованості, що в результаті спричинило пропущення терміну позовної давності та як факт втрати боржників у зобов`язанні по наступних контрагентах: 1) ТОВ «Жовті сторінки» в сумі 100,00 грн. (дата виникнення 11.03.2009 року); 2) ТОВ БПФ Саратон в сумі 2201,30 грн. (дата виникнення 31.10.2009 року); 3) БТІ Новоград-Волинське в сумі 2351,00 грн. (дата виникнення 01.05.2009 року). Сума завданих збитків у результаті неналежного виконання свої посадових обов`язків, покладених на ОСОБА_1 , який в той час перебував на посаді генерального директора концерну «Військторгсервіс», призвела до нанесення концерну «Військторгсервіс» збитків у розмірі 4652,30 грн.

Позивач також зазначив, що факт вини ОСОБА_1 як генерального директора концерну «Військторгсервіс» був зафіксований в акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2009 року по 01.12.2012 роки від 20.03.2013 року № 072-30/626. Окружним адміністративним судом міста Києва 27.05.2019 року видано наказ в справі № 826/14547/13-а за адміністравним позовом Державної фінансової інспекції в м. Києві до концерну «Військторгсервіс» про зобов`язання вчинити дії зобов`язано концерн «Військторгсервіс» виконати в повному обсязі пункти 2-14, 18, 19, 21-27, 29-31 вимоги ДФІ у м. Києві від 04.04.2013 року № 26-072-14-14-4513. Однією з вимог Державної фінансової інспекції в м. Києві, а саме відповідно до п. 4 вимоги ревізією встановлено, що в бухгалтерському обліку концерну станом на 01.12.2012 року обліковується безнадійна дебіторська заборгованість в сумі 361194,86 грн., строк позовної давності якої минув, при цьому концерном не здійснювалась претензійно-позовна робота щодо стягнення зазначеної дебіторської заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 222, ч. 1 ст. 223 ГК України в межах терміну позовної давності, визначеної ст. ст. 256, 257 ЦК України, що стало наслідком втрати боржника у зобов`язанні та є порушенням обов`язків, покладених на генеральних директорів концерну ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до контрактів та статуту концерну, а також не забезпечено реалізацію права кредитора вимагати від боржника виконання його обов`язку, чим порушено ч. 1 ст. 509 ЦК України та нанесено матеріальної шкоди (збитків) концерну на суму 361194,86 грн., у зв`язку з Державна фінансова інспекція в м. Києві вимагає забезпечити стягнення матеріальної шкоди у порядку встановленому законодавством України. Наказом Міністра оборони України від 06.03.2012 року № 126 ОСОБА_1 було призначено на посаду директора концерну «Військторгсервіс» та укладено з ним контракт від 06.03.2012 року, наказом Міністра оборони України від 12.03.2012 року № 138 «Про внесення змін до наказу Міністра оборони України від 06.03.2012 року № 126» було внесено зміни та призначено ОСОБА_1 на посаду генерального директора концерну «Військторгсервіс». Тому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь концерну «Військторгсервіс» матеріальну шкоду в розмірі 4652,30 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Окрім того, у грудні 2019 року позивач звернувся до суду ще з одним позовом, мотивуючи свої вимоги аналогічними підставами та тим, що між концерном «Військторгсервіс» в особі генерального директора Пукіра П.Н. та ОСОБА_3 було укладено договір про виконання робіт від 03.01.2012 року № 382/5. Державною фінансовою інспекцією в м. Києві при проведенні окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну було зафіксовано в акті ревізії, що внаслідок укладання концерном «Військторгсервіс» договорів від 03.01.2012 року № 382/5, від 01.06.2012 року без номеру, від 01.07.2012 без номеру, від 01.08.2012 року без номеру та підписання актів приймання виконаних робіт від 29.02.2012 року № 2, від 02.04.2012 року № 3, від 30.04.2012 року № 4, 30.06.2012 року № 1, від 31.07.2012 року № 1, від 31.08.2012 року без номеру, від 30.09.2012 року без номеру та від 31.10.2012 року без номеру, в яких перелік виконаних робіт є ідентичним роботам, виконаним за актом приймання виконаних від 31.01.2012 року № 1 до договору від 03.01.2012 року № 382/5, що є порушенням ч. 3 ст. 632 ЦК України, призвело до зайвого нарахування винагороди ОСОБА_3 в сумі 18500,00 грн. та її виплати у розмірі 11000,00 грн. та зайво було проведено нарахування єдиного соціального внеску на винагороду в сумі 6419,50 грн. та його перерахування в сумі 3817,00 грн., чим нанесено матеріальну шкоду концерну «Військторгсервіс» у сумі 14817,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 протягом січня-жовтня 2012 року виконувались роботи, які попередньо були визначені в договорі від 03.01.2012 року № 382/5, що є основним, які були виконані та за які ОСОБА_3 отримала винагороду. Жодних додаткових угод до договору від 03.01.2012 року № 382/5 щодо продовження дії договору між сторонами укладено не було. Так, однією з вимог Державної фінансової інспекції в м. Києві, а саме згідно п. 8 вимоги визначено, що у січні-жовтні 2012 року було проведено витрати на оплату робіт ОСОБА_3 за договорами цивільно-правового характеру, які фактично не виконані, що призвело до зайвого нарахування винагороди в сумі 500,00 грн. та її виплати в сумі 11000,00 грн. та, як наслідок, зайвого проведення нарахувань єдиного соціального внеску в сумі 64195,50 грн. та його перерахування в сумі 14817,00 грн. та завищено в обліку кредиторську заборгованість на суму 102,50 грн., у зв`язку з чим Державна фінансова інспекція в м. Києві вимагає забезпечити концерном «Військторгсервіс» повернення коштів в сумі 14817,00 грн. у порядку, встановленому законодавством України. Також ДФІ в м. Києві в акті було зазначено, що зазначене порушення було допущено внаслідок дій (бездіяльності) генеральних директорів концерну ОСОБА_1 (яким укладались договори та підписувались акти прийому-передачі робіт) та ОСОБА_4 (яким підписано акт прийому-передачі робіт від 31.10.2012 року № 1). Відповідно до наказу Міністра оборони України від 06.03.2012 року № 126 на посаду директора концерну «Військторгсервіс» було призначено ОСОБА_1 . 06.03.2012 року з ОСОБА_1 був підписаний контракт, відповідно до п. 2.1 якого визначено, що керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво концерном, організовує його виробничу-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань концерну, передбачених чинним законодавством України, статутом концерну та цим контрактом. Тому позивач просить стягнути з відповідача на користь концерну «Військторгсервіс» матеріальну шкоду в розмірі 12317,00 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 02.06.2020 року справу № 295/83/20 за позовом Міністерства оборони України, що діє в інтересах концерну «Військторгсервіс», до ОСОБА_1 , третя особа - Північний офіс Державної аудиторської служби, про відшкодування матеріальної шкоди, об`єднано в одне провадження зі справою № 295/91/20 за позовом Міністерства оборони України, що діє в інтересах концерну «Військторгсервіс», до ОСОБА_1 , третя особа - Північний офіс Державної аудиторської служби, про відшкодування матеріальної шкоди.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, у яких просять проводити судове засідання у їхній відсутності. У поданій до суду заяві представник позивач вказав про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розягляд справи в його відсутності.

Враховуючи достатність матеріалів про спірні правовідносини, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи та їхніх представників.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що обидва позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Міністра оборони України від 06.03.2012 року № 126 ОСОБА_1 було призначено на посаду директора концерну «Військторгсервіс» та з ним як керівником укладено контракт від 06.03.2012 року, а наказом Міністра оборони України від 12.03.2012 року № 138 «Про внесення змін до наказу Міністра оборони України від 06.03.2012 року № 126» внесено зміни до даного наказу та призначено ОСОБА_1 на посаду генерального директора концерну «Військторгсервіс» (а. с. 19-25).

12.10.2012 року за наказом Міністра оборони України № 660 достроково цього ж дня розірвано контракт з генеральним директором концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_1 та його звільнено з цієї дати з посади за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України та п. 5.2 розділу 5 контракту (а.с. 26).

Відповідно до п. 2.1 укладеного контракту керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво концерном, організовує його виробничу-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань концерну, передбачених чинним законодавством України, статутом концерну та цим контрактом.

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві згідно п. 1.1.6.2 Плану контрольно-ревізійної роботи державної фінансової інспекції в м. Києві на IV квартал 2012 року було проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну «Військторгсервіс» за період з 01.01.2009 року по 01.12.2012 рік, за результати чого складено акт ревізії від 20.03.2013 року № 072-30/626 (а. с. 9-18, 81-87).

Як зазначено в акті, згідно статуту концерну «Військторгсервіс» він є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України. Статутом визначено, що до складу концерну входить 51 державне підприємство. Учасники є юридичними особами, ведуть самостійний баланс, самостійно сплачують податки та збори, мають поточний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням. Відповідно п. 7.3 статуту майно концерну перебуває в державній власності і закріплене за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, концерн користується і розпоряджається щодо окремих видів майна за згодою Міністерства оборони України у випадках, передбачених чинним законодавством України. Концерн функціонує як єдина господарська організація, є юридичною особою, має самостійний і зведений баланси, поточні та інші рахунки в установах банків, круглу печатку зі своїм найменуванням, кутовий штамп, інші атрибути юридичної особи. Концерн діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності.

Не забезпечення відповідачем як керівником концерну «Військторгсервіс» реалізації права кредитора вимагати від боржника виконання його обов`язку в порушення ч. 1 ст. 509 ЦК України концерну нанесено матеріальну шкоду (збитки) на суму 4652,30 грн., а також на суму 12317,00 грн. внаслідок зайвих нарахувань за договорами з ОСОБА_3 підтверджується змістом витягів з акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну «Військторгсервіс» від 20.03.2013 року № 072-30/626 (а. с. 9-18, 81-87), складеного Державною фінансовою інспекцією в м. Києві, та документами щодо договірних відносин між концерном «Військторгсервіс» та ОСОБА_3 (а. с. 101-120).

Статтею 130 КЗпП України визначені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Так, згідно ч. 1 цієї статті працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. А згідно ч. 2 при покладеннi матерiальної вiдповiдальностi права i законнi iнтереси працiвникiв гарантуються шляхом встановлення вiдповiдальностi тiльки за пряму дiйсну шкоду, лише в межах i порядку, передбачених законодавством, i за умови, коли така шкода заподiяна пiдприємству, установi, органiзацiї винними протиправними дiями (бездiяльнiстю) працiвника.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Випадки повної матеріальної відповідальності передбачені ст. 134 КЗпП України.

Стаття 138 КЗпП України передбачає, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Таким чином, факт заподіяння збитків концерну «Військторгсервіс» відповідачем на суму 4652,30 грн. та 12317,00 грн. доведено дослідженими судом зазначеними письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими. І за наведених обставин відповідач, який в період з 06.03.2012 року по 12.10.2012 року був керівником концерну «Військторгсервіс», є особою, на яку мала бути покладена обмежена матеріальна відповідальність у розмірі заподіяної концерну шкоди, але не більше його середнього місячного заробітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року роз`яснено, що, судам необхiдно перевiряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП рiчний строк з дня виявлення заподiяної працiвником шкоди для звернення в суд з позовом про її вiдшкодування. Цей строк застосовується i при зверненнi iз заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слiд вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало вiдомо про наявнiсть шкоди, заподiяної працiвником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результатi iнвентаризацiї матерiальних цiнностей, при ревiзiї або перевiрцi фiнансово-господарської дiяльностi пiдприємства, установи, органiзацiї, слiд вважати день пiдписання вiдповiдного акта або висновку.

За захистом прав з метою стягнення з відповідача коштів на відшкодування матеріальної шкоди позивач звернувся з позовами в грудні 2019 року, але при цьому акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності концерну «Військторгсервіс» від № 072-30/626 було складено Державною фінансовою інспекцією в м. Києві 20.03.2013 року, а отже, днем виявлення шкоди є дата підписання цього акта, а саме 20.03.2013 року. У зв`язку з наведеними обставинами, на переконання суду, річний строк, визначений ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, завданої роботодавцю, на час подання позову до суду скінчився, і поряд з цим стороною позивача не наведено та не надано переконливих і достатніх доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку, що унеможливлює покладення на відповідача відповідальності за завдану шкоду.

Тому суд відмовляє в задоволенні позову до відповідача у зв`язку зі спливом річного строку звернення до суду з даними позовами.

Керуючись ст. ст. 130, 133, 138, 233 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року (із змінами), ст. ст. 12, 76-82, 141, 206, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовів Міністерства оборони України, що діє в інтересах концерну «Військторгсервіс», до ОСОБА_1 , третя особа - Північний офіс Державної аудиторської служби, про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Міністерство оборони України (адреса: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ), що діє в інтересах Концерну «Військторгсервіс» (адреса: 03151, м. Київ, вул. Малогвардійська, 28-а, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Третя особа: Північний офіс Державної аудиторської служби (адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 18, ).

Суддя Л.М. Семенцова