Справа № 761/3699/20
Провадження № 2/761/1485/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Колзаковій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

В лютому 2020р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд:

- розірвати укладений між сторонами шлюб;

- визначити місце проживання спільної дитини сторін - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем, 09 червня 2019р. було зареєстровано шлюб Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 989. В шлюбі у сторін народився ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3 .

Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, проживають окремо, зокрема позивачка разом з дитиною проживає у належній останній квартирі, а відповідач винаймає інше житло. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. Крім того, між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання їх спільного сина.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

До судового засідання сторонами, третьою особою було подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, сторона відповідача додатково зазначала, що заявлені позовні вимоги визнає.

01 березня 2021р. на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2019р. В шлюбі у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, примирення між сторонами і збереження шлюбу на теперішній час неможливе.

Судом достовірно встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвища сторін незмінні.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 160 (ч.1), 161 (ч. 1) СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 16 лютого 2021р. № 103/1316/41/3, враховуючи особисту прихильність дитини, а також створення позивачкою належних умов проживання для дитини комісія підтримала позовні вимоги про визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з нею.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Вирішуючи вказаний спір між батьками - сторонами по справі, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться проживати їх малолітній син, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері, щодо своїх дітей, враховує в першу чергу інтереси малолітньої дитини, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, також судом враховано вік дитини і його прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що також підлягають задоволенню позовні вимоги про визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з позивачкою.

Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 840,8 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, шляхом зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останній - 840,8 грн., згідно квитанції № 166r3824M від 11 лютого 2020р.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 51 Конституції України; Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993р., з подальшими змінами, яку ратифіковано із застереженнями Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994р.; Конвенцією про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р.; Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.; ст. ст. 104, 110, 112, 141, 157, 160, 161 СК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, 4А) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 09 червня 2019р. Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 989 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 ) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки « ОСОБА_1 », прізвище відповідача « ОСОБА_1 ».

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору, в розмірі 840 /вісімсот сорок / грн. 80 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути ОСОБА_1 , 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 840 /вісімсот сорок / грн. 80 коп., згідно квитанції № № 166r3824M від 11 лютого 2020р.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 01 квітня 2021р.

Суддя: