ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» березня 2021 року

м. Харків

справа № 623/740/20

провадження № 22ц/818/2194/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року в складі судді Винниченка П.П.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного чоловіка.

Позовна заява мотивована тим, що він з відповідачкою з 12 вересня 1998 року перебував у шлюбі, який розірвано рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2020 року.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом від 19 серпня 2019 року з нього стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей.

Вказав, що він має низку захворювань, зокрема, цукровий діабет І типу, важка форма, лабільний перебіг, зі схильністю до гіпоглікемій, субкомпенсація; первинний гіпотеріоз, непроліферативна діабетична ретинопатія, гіперметропія слабкого ступеню обох очей, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок; гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст. у поєднанні з метаболічною кардіоміопатією, СН 1 Аст., та інші.

У зв`язку із наявними захворюваннями йому встановлено спочатку III групу інвалідності, а з 23 жовтня 2019 року - II групу інвалідності. Через тяжкі захворювання, постійне погане самопочуття він змушений приймати ліки, а також систематично проходити амбулаторні та стаціонарні курси лікування.

Зазначив, що стан здоров`я не дозволяє йому працевлаштуватись. Розмір пенсії за грудень 2019 року склав лише 1403,23 грн. З його пенсії утримуються аліменти.

Вказав, що відповідачка має стабільний дохід у вигляді основної та додаткової заробітної плати, тому може надавати йому матеріальну допомогу.

Просив стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачка має дохід у вигляді заробітної плати, яка з серпня 2020 року складає 8283,12 грн, та від оренди землі вона отримує 9937,89 грн, а також з його пенсії на користь відповідачки утримуються аліменти. Розмір його доходів є нижчим за прожитковий мінімум.

18 лютого 2021 року від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вказала, що вона не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу. На її утриманні перебувають діти, які є студентами. ОСОБА_1 має земельні паї та отримує відповідні виплати, розмір яких з 01 січня 2019 року склав 19 254,66 грн. Пенсія ОСОБА_1 забезпечує йому дохід у розмірі прожиткового мінімуму, отже, він не є таким, що потребує матеріальної допомоги. Зазначила, що ОСОБА_1 за час їхнього шлюбу зловживав спиртними напоями та застосовував до неї фізичну силу у присутності дітей. На її думку, стан здоров`я позивача пов`язаний з недотриманням ним дієти та зловживанням алкогольними напоями. Вказала, що ОСОБА_1 не надав доказів щодо вартості необхідного йому лікування. Зазначила, що Законом передбачена можливість працевлаштування осіб з інвалідністю.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення аліментів на його утримання з відповідачки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12 вересня 1998 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2020 року (а. с. 5, 6-7).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 57, 58).

Судовим наказом судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки у розмірі ј частини з усіх видів заробітку боржника щомісячно, починаючи з 26 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8).

Як вбачається з виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 4.5081 ОСОБА_1 має низку захворювань, зокрема, цукровий діабет, тип 1, важка форма, лабільний перебіг, зі схильністю до гіпоглікемій, субкомпенсація; первинний гіпотиреоз, вперше виявлений у стадії декомпенсації; універсальна діабетична ангіопатія: непроліферативна діабетична ретинопатія, гіперметропія слабкого ступеню обох очей; ХХН 11 ст: діабетична нефропатія у поєднанні з хронічним пієлонефритом у стадії загострення; дисцикуляторна дісметаболічна енцефалопатія 11 ст з лікворно-венозною дістензією, астенічним синдромом; діабетична полінейропатія нижніх кінцівок, діабетична ангіопатія нижніх кінцівок; гіпертонічна хвороба 11 ст, 2 ст у поєднанні з метаболічною кардіоміопатією, СН 1 А ст; ожиріння 1 ст, змішаного генезу. З 01 по 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні. Рекомендовано диспансерне спостереження ендокринолога, окуліста, невропатолога, хірурга за місцем проживання, дієта, контроль глікемії, кєтонурії, кретинину, ШКФ, АТ, ваги тіла, гликозильованого гемоглобіну, інсулінотерапія (а. с. 10).

З 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності на строк до листопада 2020 року, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААА № 976953 від 23 жовтня 2019 року. З вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_1 заборонено тяжку фізичну працю, порушення режиму харчування, рекомендовано Д-нагляд ендокринолога, стаціонарне лікування в ендокринологічному відділенні ОКЛ, санітарно-курортне лікування (а. с. 9).

З довідки про доходи № 1000 3508 7108 1027/282 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року склала 9403,23 грн, а саме: у липні-вересні 2019 року по 2000,00 грн, жовтні-листопаді 2019 року по 1000,00 грн, грудні 2019 року 1403,23 грн (а. с. 11).

Як вбачається зі звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» про здійснені відрахування та виплати, ОСОБА_1 за 2019 рік нараховано дохід за земельний пай у розмірі 19 254,66 грн (а. с. 54).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України від 25 вересня 2020 року вбачається, що за 2019 рік розмір доходу ОСОБА_2 склав 100 901,98 грн, за січень-серпень 2020 року 68 242,68 грн (а. с. 108-114).

ОСОБА_2 за період з 01 січня 2020 року по 31 жовтня 2020 року нараховано і виплачено 9937,89 грн доходу від передачі земельної ділянки в оренду, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» № 404 від 10 листопада 2020 року (а. с. 104).

З розпорядження № 4к від 28 вересня 2020 року про припинення трудового договору вбачається, що ОСОБА_2 30 вересня 2020 року звільнена з посади художнього керівника Бугаївського сільського Будинку культури за згодою сторін, та станом на 12 жовтня 2020 року працює в Комунальному закладі «Бугаївський ліцей Ізюмської районної ради Харківської області» музичним керівником дошкільного підрозділу, що підтверджується довідкою директора ліцею (а. с. 87, 88).

Діти сторін зареєстровані разом з матір`ю, ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а. с. 51).

Син сторін ОСОБА_3 є студентом I курсу Українського державного університету залізничного транспорту денної форми здобуття вищої освіти освітнього ступеня бакалавр першого рівня вищої освіти будівельного факультету; термін навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2023 року, що підтверджується довідкою № 02-27-667 від 21 вересня 2020 року № 80 (а. с. 89).

Дочка сторін ОСОБА_4 є студенткою I курсу Комунального закладу охорони здоров`я «Ізюмський медичний фаховий коледж» Харківської обласної ради, фельдшерського відділення, спеціальність 223 Медсестринство, ОПП «Лікувальна справа», фельдшер з 01 вересня 2020 року (наказ про зарахування від 28 липня 2020 року № 52-с) по 30 червня 2024 року, що підтверджується довідкою № б/н від 01 вересня 2020 року (а. с. 90).

У 2019 році ОСОБА_2 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з повідомленнями щодо неправомірних дій ОСОБА_1 (а. с. 52-53).

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Частинами першої та другої статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму.

Крім того, умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя також є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та він узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), а також підтриманий у практиці Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 401/1222/18, провадження № 61-15147св19.

У відповідності до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2019 році для осіб, які втратили працездатність, становить з 01 січня 2019 року - 1 497,00 грн, з 01 липня 2019 року - 1 564,00 грн, з 01 грудня 2019 року - 1 638,00 грн.

З довідки про доходи позивача вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року склала 9403,23 грн, а саме: у липні-вересні 2019 року по 2000,00 грн, у жовтні-листопаді 2019 року по 1000,00 грн, у грудні 2019 року 1403,23 грн (а. с. 11).

Доказів щодо розміру пенсії, отримуваної у 2020 році, тобто на час звернення до суду з позовом та розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 не надано.

До того ж, матеріали справи свідчать про те, що позивач отримує додатковий дохід від передачі в оренду земельного паю, який за 2019 рік склав 19 254,66 грн.

Виходячи з викладеного, відсутні підстави вважати ОСОБА_1 особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

При цьому, з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААА № 976953 від 23 жовтня 2019 року, якою підтверджується встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності вбачається, що йому заборонено тяжку фізичну працю, порушення режиму харчування (а. с. 9 зворот).

Однак, відомостей про те, що позивачу взагалі заборонена будь-яка праця, та він об`єктивно позбавлений можливості працевлаштуватися за станом здоров`я на роботу, що не є фізично тяжкою, матеріали справи не містять.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що другу групу інвалідності встановлено позивачу на строк до листопада 2020 року з датою чергового переогляду 23 жовтня 2020 року, проте доказів продовження групи інвалідності після листопада 2020 року та, зокрема, на час ухвалення рішення у справі ОСОБА_1 не надано.

Отже, оскільки позивачем не доведено потреби в отриманні матеріальної допомоги від колишньої дружини, відсутні правові підстави для покладання на ОСОБА_2 обов`язку сплачувати аліменти на його утримання.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, правильно виходив із того, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що відповідачка має дохід у вигляді заробітної плати, яка з серпня 2020 року складає 8283,12 грн, та від оренди землі - 9937,89 грн, а також з його пенсії на користь відповідачки утримуються аліменти, висновків суду першої інстанції не спростовують, адже належних доказів того, що він не забезпечений доходом у розмірі прожиткового мінімуму та потребує матеріальної допомоги, ОСОБА_1 не надано. За таких умов, сама лише наявність доходів у відповідачки та її змога надавати матеріальну допомогу недостатньо для задоволення позовних вимог. Крім того, аліменти, які, за поясненнями позивача, сплачуються ним з пенсії, не є доходом відповідачки, адже мають цільове призначення на утримання неповнолітньої дочки та є власністю дитини.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та він звільнений від сплати судового збору, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді

А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.