Ухвала

30 березня 2021 року

м. Київ

справа № 522/20291/17

провадження № 61-1425ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева Ірина Іванівна, приватний нотаріус Іванівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко Вероніка Миколаївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова Анастасія Олексіївна, про визнання недійсними договорів дарування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева І. І., приватний нотаріус Іванівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В. М., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова А. О., про визнання недійсними договорів дарування.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням апеляційного суду Одеській області від 19 лютого 2015 року у справі № 522/29633/13-ц стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 920 612,87 грн, що еквівалентно 71 691,41 дол. США по курсу Національного банку України (далі - НБУ) станом на 19 лютого 2015 року, яке дотепер боржником не виконано та який здійснює усі можливі свідомі дії, спрямовані на ухилення від його виконання.

Зокрема, вже 21 лютого та 16 березня 2015 року ОСОБА_6 подарував своїй матері ОСОБА_5 відповідно квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

В подальшому, 19 березня 2016 року, ОСОБА_5 подарувала своїй доньці ОСОБА_1 (рідній сестрі ОСОБА_6 ) квартиру АДРЕСА_1 та одразу звернулась до суду з позовом до обдарованої дочки про стягнення боргу в розмірі 2 240 000,00 грн, який задоволено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2016 року у повному обсязі, яке відповідачкою ОСОБА_1 не оскаржено (справа № 523/4412/16).

Вказувала, що ОСОБА_5 із виконавчим документом про стягнення боргу зі ОСОБА_1 до органу примусового виконання не зверталася. Зазначала, що сукупність вищезазначених дій цивільно-правового характеру родичів: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , вчинені безпосередньо після того, як останньому стало відомо про набрання чинності рішення суду про стягнення з нього на її користь грошових коштів, вказують на вчинення їх не з метою настання відповідних правових наслідків, а лише для унеможливлення виконання рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_6 , про яке його мати ОСОБА_5 та рідна сестра ОСОБА_1 були обізнані та могли передбачити негативні наслідки для ОСОБА_6 у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила визнати недійсними наведені вище фіктивні договори дарування на підставі статті 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження умов фіктивності оспорюваних правочинів, не надано доказів, підтверджуючих порушення її прав та законних інтересів у зв`язку з укладеними договорами, в яких позивачка не є стороною договору.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними наступні договори: договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 21 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І. І. та зареєстрований в реєстрі за № 403; договір дарування 3/10 частки квартири АДРЕСА_2 , укладений 16 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Дучко В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 207; договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 березня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Пепеляшковою А. О. та зареєстрований в реєстрі за № 609.

Суд апеляційної інстанції керувався тим, що спірні правочини були укладені з порушенням положень статті 203 ЦК України та не були спрямовані на настання реальних правових наслідків, а з метою ухилення ОСОБА_6 від виконання рішення суду від 19 лютого 2015 року про стягнення з нього на користь позивачки боргу у зв`язку з розподілом майна подружжя. Боржник (дарувальник), проти якого розпочате виконавче провадження про стягнення боргу, та його родичі: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (обдаровуванні), які уклали договір дарування, діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами стосовно позивача, оскільки укладені договори дарування порушують майнові інтереси позивача і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

У січні 2021 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків, зокрема доплати судового збору у розмірі 2 160,00 грн.

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшли клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги та матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема квитанція від 11 березня 2021 року № СВ04675073/1 у розмірі 2 160,00 грн.

Клопотання про продовження строку на усунення недоліків скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ухвалу Верховного Суду отримала 11 березня 2021 року, на підтвердження чого надала копію конверту з позначкою про отримання.

За змістом частини другої статті 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений в тому числі і за ініціативою суду.

З огляду на надані заявником докази, Суд вважає за можливе продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги до 25 березня 2021 року.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 667/9350/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 639/10106/15-ц, від 14 березня 2018 року у справі № 363/502/15-ц та постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, заявник посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтями 127, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Продовжити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на усунення недоліків касаційної скарги до 25 березня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева Ірина Іванівна, приватний нотаріус Іванівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко Вероніка Миколаївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова Анастасія Олексіївна, про визнання недійсними договорів дарування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року.

Витребувати з Приморського районного суду м. Одеси матеріали вищезазначеної цивільної справи № 522/20291/17.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик