Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/81/21
Провадження №: 2/332/450/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Хіміч С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, який в подальшому було уточнено. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником земельних ділянок, площею 0,0144 га та 0,0466 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Її земельні ділянки та сусідню земельну ділянку огороджено парканом, який встановила сусідка ОСОБА_2 відповідач у справі, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У червні 2020 року сертифікованим інженером-землевпорядником здійснено обстеження земельних ділянок, під час якого встановлено, що відповідач при встановленні свого паркану не врахувала межі земельних ділянок, внаслідок чого паркан був розміщений на її земельній ділянці. 30.11.2020 року з метою мирного врегулювання спору вона звернулася до Районної адміністрації ЗМР по Заводському району здійснити обстеження паркану, встановленого гр. ОСОБА_2 , однак рішення за результатом звернення ще не прийнято. 14.12.2020 року вона направила на адресу відповідача письмову вимогу щодо звільнення її земельної ділянки від встановленого паркану. Однак зазначена вимог залишилася без задоволення. У зв`язку із чим позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняті частини земельних ділянок площею 0,0144 га та площею 0,0466 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення паркану та встановлення його відповідно до зеленої лінії (умовного позначення межі земельної ділянки), яка позначена на збірному кадастровому плані згідно державного акту ЗП 000200 від 13.01.2004 року та ЗП № 000222 від 13.01.2004 року за власний рахунок ОСОБА_2 .

Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача адвокат Федоров М.Д. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спірний паркан було збудовано ще в 1983 році ще до набуття позивачем права власності на земельну ділянку. З тих пір його розташування не змінилося. Позивач набула право власності на будинок 16.06.2000 року, а отже саме з цього часу починається відлік строків позовної давності, яку відповідач просить застосувати. Крім того, у 2007 році було проведено обстеження земельної ділянки відповідача та було встановлено, що загальна площа земельної ділянки складає 666 кв.м. Самовільно зайнятої землі виявлено не було. Площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 була закріплена рішенням виконкому ЗМР від 03.06.1954 року № 280 та рішенням виконкому Заводської районної ради від 09.08.1984 року № 238. Під час проведення топографо-геодезичної зйомки в лютому 2021 року було встановлено межі земельної ділянки та її площу - 0.0666га. Таким чином, жодного захоплення земельної ділянки відповідач не вчиняла і площа її земельної ділянки залишається без змін.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання на 18.02.2021 року.

Ухвалою суду від 02.03.2021 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгулу на 02.03.2021 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Прядко Д.В. просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених в уточненій позовній заяві. Додатково представник позивача пояснив, що відповідач ОСОБА_3 з 2005 року поступово почала пересувати межу земельної ділянки, замінюючи паркани. Про те, що відповідач змістила паркан в свій бік на 25 см. позивач ОСОБА_4 дізналася після того, як у 2020 році звернулася до спеціалістів. Позивач ОСОБА_1 пояснила, що з 2005 року чоловік відповідача декілька разів змінював паркани. Так, у 1990 році був встановлений деревяний паркан, потім у 2005 році була встановлена сітка, а у травні 2013 році був встановлений паркан з металевого профілю. В результаті у неї порушені стандарти, адже від паркану до будинку зараз замість метру відстані, лише 83 см. Вона зверталася з претензіями до відповідача з приводу того, що зменшилась її земельна ділянка, однак жодної реакції з боку відповідачки не було.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав наведених у відзиві. Додатково відповідач ОСОБА_2 , пояснила, що у 1990 році вони встановлювали паркан від дороги. В подальшому на місці кілочок встановили сітку, а потім на місці цих же кілочок встановили профлисти. Представник відповідача додатково пояснив, що з 1983 року змінювався лише матеріал паркану, а межа була незмінна. З 2007 року по 2021 рік розмір земельної ділянки не змінювався. Згода на межу була станом на 1998 рік з попереднім власником, а не зі ОСОБА_3 .

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснили, що паркан між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Радіаторній з початку був дерев`яним, потім його було замінено на сітку, а потім було побудовано капітальний паркан.

Спеціаліст ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що за замовленням ОСОБА_1 вони здійснили заміри земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , після чого з баз даних були взяті координати станом на 2013 рік та станом на 2020 рік, на підставі яких зробили схему. В результаті перевірки було встановлено, що межа з боку будинку АДРЕСА_2 займає частину земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 . Межових знаків, затвердженого зразка, на ділянках встановлено не було , однак землевпорядна документація була затверджена, акт погодження меж є. Земельна ділянка відповідачем ОСОБА_2 була зайнята частково.

Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, покази свідків та спеціаліста, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, площею 0,0144 га (кадастровий номер :02:008:0048) та 0,0466 га (кадастровий номер :02:008:0047), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7, 10).

Відповідач ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем, власником земельної ділянки. Так, згідно договору купівлі-продажу від 28.02.1987 року ОСОБА_8 придбала житловий будинок з господарчими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці 658 кв. м. (а.с. 47-48).

Згідно довідки Запорізького МБТІ від 07.12.2007 року загальна площа земельної ділянки АДРЕСА_2 станом на 07.12.2007 року складає 666 кв.м. Рішенням виконкому Запорізької міської ради від 03.06.1954 року № 280 за житловим будинком АДРЕСА_2 закріплена площа землекористування в розмірі 658 кв. м. Рішенням виконкому Заводської районної ради надлишок земельної ділянки в розмірі 31 м.кв. залишено у тимчасове користування співвласників (а.с. 46).

Згідно топографо-геодезичної зйомки площа земельної ділянки АДРЕСА_2 складає 0,0666га (а.с. 57).

Крім того, згідно збірного кадастрового плану АДРЕСА_1 , станом на березень 2013 року відстань від кутів будівлі та куту огорожі становить 1,44 м., 1, 43 м., 1,16 м. (межа позначена червоною лінією), а згідно збірного кадастрового плану АДРЕСА_1 , станом на березень 2020 року вбачається зменшення відстані з 1,44 м до 1,15 м.; з 1,43 м. до 1,03 м.; з 1,16 м. до 0,87 м. На плані межа земельної ділянки станом на березень 2013 року позначена червоною лінією, межа земельної ділянки станом на червень 2020 року позначена синьою лінією, а зеленими лініями позначена межа ділянки, згідно державного акту ЗП № 000200 від 13.01.2004 року площею 0,0144га та ЗП № 000222 від 13.01.2004 р. площею 0,0466 га (а.с. 24, 25).

Отже, з показів свідків та досліджених у судовому засіданні доказів, встановлено, що площа земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , зменшилась приблизно на 25 см. через переміщення чоловіком відповідача паркану в бік будинку АДРЕСА_1 .

Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем у судовому засіданні надано не було. Посилання представника відповідача на результати топографо-геодезичної зйомки (а.с. 57), як на доказ того факту, що з 2007 року площа земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , не змінювалася, а залишилась в межах 0,666 га., судом не приймається.

По-перше, площа земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 (0,666 га) перевищує розмір площі землекористування за договором купівлі-продажу від 28.02.1987 року та за Рішенням виконкому Заводської районної ради від 03.06.1954 року № 280, яка мала складати 0658 га.

По-друге, згідно даних вищезазначеної зйомки також вбачається, що станом на лютий місяць 2021 року, як зазначає відповідач у відзиві, відстань від будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , до паркану складає 0,80 см. та 0,96 см.

Але доказів на спростування того факту, що станом на березень 2013 року відстань від кутів будівлі по АДРЕСА_1 та куту огорожі становила 1,44 м., 1, 43 м., 1,16 м., відповідно, що ця відстань взагалі протягом усього часу не змінювалася, суду не було надано.

Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 391 ЦК України порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. Г ч. 1ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а згідно п. Е - дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Також необхідно зазначити, що відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України). Способи захисту прав на земельні ділянки визначені законодавством у статті 152 ЗК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України.

Відповідно дост.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Приписами статті 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідачем ОСОБА_2 порушено права позивача на користування належними їй на праві власності земельними ділянками, тому суд вважає за необхідне відновити порушене право позивача, зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняті частини земельних ділянок, шляхом перенесення паркану та встановлення його відповідно до зеленої лінії (умовного позначення межі земельної ділянки) яка позначена на збірному кадастровому плані згідно державного акту ЗП 000200 від 13.01.2004 року та ЗП № 000222 від 13.01.2004 року за власний рахунок ОСОБА_2 .

Вирішуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходив із наступного.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Частиною четвертою статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Про те, що змінилася відстань від кутів будівлі по АДРЕСА_1 та куту огорожі, відповідно, зменшилась площа земельної ділянки, позивач достовірно дізналася після обстеження земельних ділянок сертифікованим інженером-землевпорядником у 2020 році, а тому строки позовної давності позивачем не порушені.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259,263-265,268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , 1962 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 звільнити самовільно зайняті частини земельних ділянок площею 0,0144 га (кадастровий номер :02:008:0048) та площею 0,0466 га (кадастровий номер :02:008:0047), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом перенесення паркану та встановлення його відповідно до зеленої лінії (умовного позначення межі земельної ділянки) яка позначена на збірному кадастровому плані згідно державного акту ЗП 000200 від 13.01.2004 року та ЗП № 000222 від 13.01.2004 року за власний рахунок ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , 1962 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Повний текст рішення виготовлено 02.04.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Суддя Н.В. Марченко