Справа № 739/139/21
Номер провадження 2/739/130/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2021 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого- судді Іващенка І.К., при секретарі Шкурат О.Г.
з участю:
позивача ОСОБА_1
представника позивача - адвоката Костюченка В.К.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Свої вимоги мотивував тим, що 15.09.2020 року о 21 год. 50 хв. відповідач керуючи мопедом «АLPHA», без державного номерного знаку, по вулиці Центральна у с. Лісконоги Новгород-Сіверського району Чернігівської області, в порушення пунктів 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху не дотримався безпечного бокового інтервалу скоїв наїзд на припаркований автомобіль Volkswagen Jeeta 1,6, державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до його механічного пошкодження. Скоївши дорожньо-транспортну пригоду відповідач залишив місце ДТП.
Зазначені обставини підтверджуються постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2020 року в справі № 739/117/20, якою відповідача визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.. 122-4, 124 КУпАП.
Окрім того позивач поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2452,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт щодо експертної оцінки та квитанцією про оплату № 000076 від 22 січня 2021 року.
Ухвалою суду від 04.02.2021 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі з повідомлення сторін на 03.03.2021 року (а.с. 37).
В зв`язку з не з`явленням відповідача розгляд справи відкладено на 24.03.2021 року.
Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував про заочний розгляд справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подав. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ч. 1 ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
На підставі викладеного, суд ухвалив про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Власником автомобіля позивачеві разом з автомобілем переданий реєстраційний документ на цей автомобіль.
Згідно п. 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є законним володільцем (користувачем) автомобіля Volkswagen Jeeta 1,6, державний номерний знак НОМЕР_1 та володіє їм на підставі п. 2.2. Правил дорожнього руху.
15.09.2020 року о 21 год. 50 хв. відповідач керуючи мопедом «АLPHA», без державного номерного знаку, по вулиці Центральна у с. Лісконоги, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, в порушення пунктів 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху не дотримався безпечного бокового інтервалу скоїв наїзд на припаркований автомобіль Volkswagen Jeeta 1,6, державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до його механічного пошкодження. Скоївши дорожньо-транспортну пригоду відповідач залишив місце ДТП.
Згідно постанови Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2020 року у справі № 739/117/20 відповідача визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, що становить 255,00 грн. та сплату судового збору у розмірі 420,40 грн.
Окрім того позивач поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2452,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт щодо експертної оцінки та квитанцією про оплату № 000076 від 22 січня 2021 року (а.с.8,9).
Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Частинами 1 та 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Норми статей 1166, 1187, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Стороною відповідача зазначена вище презумпція не спростована, що дає підстави суду для висновку про наявність вини ОСОБА_2 , як заподіювача шкоди.
Крім того, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, тому суд вважає за можливе покласти в основу судового рішення постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2020 року у справі № 739/1177/20 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Отже, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд надходить до висновку про те, що, позиція позивача є доведеною, обставини того, що автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю мопеда «ALPHA» під керуванням відповідача, а тому останній повинен відшкодовувати завдану позивачу майнову шкоду.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст. ст. 22, 386, 396, 1166, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 280 285, 354-355 ЦПК України , суд ,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: І.К. Іващенко
Повний текст рішення виготовлено25.03.2021 року.