ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 березня 2021 року

м. Харків

справа № 644/6284/17

провадження № 22-ц/818/1243/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року в складі судді Ізмайлова І.К.,

у с т а н о в и в:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат.

Позов мотивовано тим, що вона з 06 серпня 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано 03 грудня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що діти знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Крім того, діти потребують додаткових витрат, зокрема, за навчання дітей у Харківському навчально-виховному комплексі «Гімназія ОЧАГ» Харківської області та Харківському комп`ютерно-технічному коледжі нею була сплачено суму в розмірі 29345,10 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в загальному розмірі 14673,05 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2017 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дітей в загальному в розмірі - 14677,55 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей та відповідно до статті 180 СК України зобов`язані утримувати їх до досягнення ними повноліття. Щодо стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції вважав, що здобуття дитиною фаху за спеціальністю навчання є розвитком її здібностей та той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції від 04 грудня 2017 року залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для скасування заочного рішення суду.

03 грудня 2020 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову, а саме - стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 офіційно не працює, має мінливий дохід, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному судом першої інстанції розмірі. Вказав, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до статті 182 СК України (в редакції від 17 травня 2017 року) аліменти на двох дітей стягуються у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, його не було повідомлено про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

В пункті 2 частині сьомої статті 128 ЦПК України, визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебувння, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно частини другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Отже, цивільна справа може бути розглянута судом без учасників процесу лише у разі їх попереднього повідомлення про час та місце розгляду справи.

З довідки Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМВС України в Харківській області від 16 жовтня 2017 року, поданої на запит суду, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані про належне повідомлення ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, оскільки рекомендоване повідомлення про судове засідання, призначене на 04 грудня 2017 року повернулось з відміткою «не проживає».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що він не був належним чином повідомлений, оскільки перебував за межами України по робочій візі.

Аналіз апеляційної скарги ОСОБА_2 свідчить, що він вказував про неповідомлення його судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи, яке призначено на 04 грудня 2017 року, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Матеріали справи свідчать, що є ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є батьками - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 5-6).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 08 серпня 2017 року діти проживають разом з ОСОБА_1 (а. с. 7).

Згідно з довідкою від 28 серпня 2017 року № 217, виданою Харківським навчально-виховним комплексом «Гімназія ОЧАГ» Харківської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в зазначеній гімназії з 30 серпня 2016 року. Оплату за навчання в загальному розмірі 20000,00 грн здійснювала ОСОБА_1 (а. с. 8).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в зазначеному коледжі як студент групи ТО-216. Оплату за навчання в загальному розмірі 5500,00 грн здійснювала ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 08 вересня 2017 року № 66-82/164 Харківського комп`ютерно-технологічного коледжу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», випискою по рахунку від 06 серпня 2017 року та квитанцію від 08 серпня 2016 року № 0.0.596412573.1 (а. с. 9-11).

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Комп`ютерна академія-шаг» від 10 листопада 2014 року № 1482 та від 29 серпня 2014 року № 1122, оплату за навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в загальному розмірі 3855,10 грн здійснювала ОСОБА_1 (а. с. 12-13).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини другої статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та у постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17(провадження № 61-984св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18).

У постанові Верховний Суд України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та додаткових витрат, які викликані у зв`язку з розвитком певних здібностей дітей.

Однак, стягуючи аліменти с ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, судом першої інстанції не враховано вимоги статті 183 СК України згідно з якою той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття та додаткових витрат, які викликані у зв`язку з розвитком певних здібностей дітей, в загальному розмірі 17677,55 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в ОСОБА_2 на утриманні знаходиться ще одна дитина, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки на час вирішення спору вказана обставина не існувала.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 960,00 грн, що документально підтверджено квитанцією № 90459 від 02 грудня 2020 року (а. с. 142).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 статті п`ятої Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у розмірі 960, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2017 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 14677,55 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят сім грн 55 коп.) грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 ( дев`ятсот шістдесят грн 00 коп.) грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський