ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: представника апелянта (відповідача) Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради - Остапенко І.Л.

представника відповідача Коробкова С.Л.- адв. ОСОБА_1

позивача- ОСОБА_2 , представника позивача адв. ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційні скарги Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2020 року

та на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі - УЖКГ), третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду із вказаним позовом, уточненим (збільшеним) в ході судового розгляду справи, до відповідачів, посилаючись на те, що внаслідок залиття, на початку січня 2019 року, з вини відповідачів, її квартири АДРЕСА_1 їй завдано матеріальної шкоди в сумі 9107,71 грн. та моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.

Вважає, що залиття квартири сталося внаслідок неналежного виконання підприємцем ОСОБА_4 ремонтних робіт, а саме через негерметичність рулонної покрівлі, зробленої останнім на замовлення Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Оскільки відповідачі не бажають відшкодовувати завдану шкоду в добровільному порядку, вона ( ОСОБА_2 ) вимушена була звернутися до суду.

З урахуванням наведеного остаточно прохала стягнути з ОСОБА_4 та Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради солідарно на її користь завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 8897,70грн та витрати, пов`язані з підготовкою висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 48/08/19 від 05.08.2019 року, понесені нею в розмірі 1000грн, а також завдану моральну шкоди в розмірі 20000грн, всього 29897,70 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 9897,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а всього 29897,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 , Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в рівних частках на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн, по 384,20 грн. з кожного.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від стягнуто з ОСОБА_4 , Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в рівних частках на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн, по 384,20 грн. з кожного.

З вказаними рішеннями суду не погодився відповідач УЖКГ, та подав на них дві окремі апеляційні скарги.

Так, у поданій апеляційній скарзі на рішення суду від 17 листопада 2020 року, апелянт, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вирішити питання судових витрат.

Вказують, що Акт огляду (обстеження) від 11.02.2019 року, який було покладено в основу оскаржуваного судового рішення, не є належним доказом у справі, оскільки за змістом та формою не відповідає вимогам закону, так як такий може бути складено лише представниками виконавця комунальної послуги при здійсненні несанкціонованого доступу до житла в порядку, визначеному ст.29 ЗУ «Про комунальні послуги», із залученням відповідних осіб, визначених цим порядком. Вказаний Акт від 11.02.2019 року, на думку апелянта, має виключно інформативний характер, оскільки особи, що його склали, не мають права проводити експертизи щодо визначення причин затоплення, оскільки не мають ані спеціальних знань, ані навичок.

Окрім того, зазначають, що спірний акт було складено 11.02.2019 року, а не на початку січня, тобто в період, коли зі слів позивача, і відбулось затоплення. При цьому, вказують, що ремонтні роботи, які зі слів позивача і призвели до підтоплення квартири, були проведені в 2017 році, а саме підтоплення мало місце в січні 2019 року, та жодних скарг чи заяв до відповідача (апелянта) за період часу із січня 2019 року по теперішній час не надходило, тобто причинно-наслідковий зв`язок між діями ФОП ОСОБА_4 та протіканням на стелі у квартирі позивача, на їх думку, відсутній.

Також, зауважують, що у справі відсутні докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями УЖКГ та спричиненою позивачу шкодою.

Вказують, що апелянт не є балансоутримувачем будинку, в якому проживає позивач у період часу з 2018 року по теперішній, відтак, і покладення на нього будь-яких обов`язків є безпідставним.

Окрім того, вважають, що розмір завданої позивачу моральної шкоди є не доведеним належними та допустимими доказами, надана медична документація не містить інформації, що захворювання позивача будь-яким чином пов`язані із затопленням квартири.

Зазначають, що наданий позивачем Висновок №48/08/19 експертного будівельно-технічного дослідження від 12.08.2019 року не містить відомостей про попередження особи, яка проводила таке дослідження, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відтак, вказаний документ не є експертизою, а тому понесені позивачем витрати на її проведення не можуть бути стягнуті з відповідачів як судові витрати.

Також, УЖКГ подало апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 21.01.21 року, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить додаткове рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують, що, оскільки в даній позовній заяві об`єднано дві самостійні вимоги майнового характеру, які є пов`язаними між собою, то максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі вимог, та становити всього 768,40 грн.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, посилаючись на те, що Акт від 11.02.2019 року є належним та допустимим доказом по справі, оскільки складений належною комісією, якою і встановлено причинно-наслідковий зв`язок між затопленням квартири та проведеними за замовленням апелянта у 2017 році ремонтними роботами ФОП ОСОБА_4 .

Зауважує, що складення вказаного акту саме 11.02.2019 року, а не в момент завдання шкоди - початок січня 2019 року, мало місце саме у зв`язку зі зволіканням апелянта, та не реагуванням його на скарги та звернення позивача.

Вказує, що відремонтована у 2017 році ФОП ОСОБА_4 покрівля почала протікати, у зв`язку з чим протягом 2017-2019 років мешканці будинку постійно звертались до УЖКГ зі скаргами, що не заперечується апелянтом. Проте, останнім жодні дії щодо усунення порушень вчинено не було.

Зазначає, що, оскільки саме УЖКГ було допущено протиправну бездіяльність, що полягала у невжитті заходів забезпечення виконання поточного ремонту покрівлі даху житлового будинку, що і призвело до затоплення квартири позивача, то воно є належним відповідачем у справі.

Стверджує, що саме неправомірними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, що підтверджено належними та допустимими доказами у справі, які, на думку позивача, вірно оцінені місцевим судом.

При цьому, вказує, що, оскільки Висновок №48/08/19 експертного будівельно-технічного дослідження від 12.08.2019 року було прийнято місцевим судом як належний доказ, то і понесені позивачем витрати на його вчинення, були правомірно розподілені до стягнення з відповідачів.

Також, позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу УЖКГ на додаткове рішення суду від 21.01.2021 року, в якому ОСОБА_2 просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, посилаючись на те, що при подачі позову вона була звільнена від сплати судового збору, як інвалід першої групи. При цьому, нею заявлялось дві позовні вимоги, які і підлягали оплаті відповідачами у вірно визначеному місцевим судом розмірі.

У судовому засіданні представники відповідачів доводи апеляційних скарг підтримали та прохали їх задовольнити.

Позивач та його представник апеляційні скарги не визнали та прохали їх відхилити з підстав, наведених у відзивах на скарги.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , у якій вона проживає (Свідоцтво про право власності на житло від 09.06.1993 року №1147, т.1, а.с.31).

Як убачається з рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради» від 04.04.2018 року №68, балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 , який є комунальною власністю міста, є комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради (т.1, а.с.63-69).

Також, місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що на початку січня 2019 року відбулося затоплення водою квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з актом огляду (обстеження) комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради від 11.02.2019 року, складеним майстрами технічних дільниць Коростіль Н.Ю., ОСОБА_5 та майстром по ТО та ПР ОСОБА_6 , затвердженим начальником Ландарем О.М., у квартирі АДРЕСА_1 виявлено наступне: 1) у приміщенні ванної кімнати - на стінах та стелі в окремих місцях руді плями на побілуванні, пошкодження зашпарування між плитами на стелі, замокання електромережі; 2) у приміщенні кухні - на стінах та стелі в окремих місцях руді плями на побілуванні, пошкодження зашпарування між плитами на стелі; 3) у туалеті. Замокання вказаної квартири сталося через різкі температурні зміни зовнішнього повітря після надмірних опадів у вигляді стихійного снігопаду, а також через негерметичність рулонної покрівлі над квартирою АДРЕСА_3 цього ж будинку (т.1, а.с.29).

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №48/08/19 від 05.08.2019 року, складеного судовим експертом Мазуром О.І., вартість відновлювального ремонту квартири позивача становить 5657 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн. (т.1, а.с.15-28).

При цьому, за проведення вказаної експертизи позивачем було сплачено 1000 (одну тисячу) грн., що підтверджується актом прийому-передачі робіт (т.1, а.с.33).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що відповідачі не надали суду належних і допустимих доказів щодо відсутності своєї вини у залитті квартири позивача, яка доводиться актом житлово-експлуатаційної організації від 11.02.2019 року, в якому зазначається, що причиною замокання квартири позивача стала негерметичність рулонної покрівлі над квартирою АДРЕСА_3 цього ж будинку, а тому саме УЖКГ та ОСОБА_4 мають відшкодовувати завдані збитки (матеріальну шкоду) у визначеному розмірі.

Окрім того, ураховуючи вимоги розумності та справедливості, розлад нормального життя позивача, нервову напругу та переживання, пов`язані з необхідністю проведення відновлювального ремонту квартири, витратою часу на проведення обстеження квартири для визначення розміру матеріального збитку, звернення до суду за захистом порушених прав, неможливістю врегулювання питання мирним шляхом, місцеий суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування їй моральної шкоди в сумі 20000,00 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд вказував, що позивачем при подачі позову заявлялось дві вимоги, при цьому, за результатами розгляду позову по суті спору, одна з них залишилась неоплаченою судовим збором, відтак, наявні підстави для її вирішення шляхом ухвалення додаткового рішення.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.328 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1192 ЦК України встановлено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого.

Так, як зазначено вище, на початку січня 2019 року відбулося затоплення водою належної позивачу ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Згідно акту огляду (обстеження) комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради від 11.02.2019 року, складеного майстрами технічних дільниць Коростіль Н.Ю., ОСОБА_5 та майстром по ТО та ПР Хомяковою Н.Б., затвердженим начальником Ландарем О.М., у квартирі АДРЕСА_1 виявлено наступне:

1) у приміщенні ванної кімнати - на стінах та стелі в окремих місцях руді плями на побілуванні, пошкодження зашпарування між плитами на стелі, замокання електромережі;

2) у приміщенні кухні - на стінах та стелі в окремих місцях руді плями на побілуванні, пошкодження зашпарування між плитами на стелі;

3) у туалеті.

Замокання вказаної квартири сталося через різкі температурні зміни зовнішнього повітря після надмірних опадів у вигляді стихійного снігопаду, а також через негерметичність рулонної покрівлі над квартирою АДРЕСА_3 цього ж будинку (т.1, а.с.29).

При цьому, як установлено в судовому засіданні та убачається з матеріалів справи, 26 квітня 2017 року між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (замовник) та ОСОБА_4 (підрядник) було укладено договір підряду №11 на виконання робіт із капітального ремонту покрівлі житлового будинку по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.203-210).

Так, відповідно до п.3.1, п. 3.4, п.3.6, п. 3.8 вказаного договору підрядник гарантує якість виконаних робіт та можливість експлуатації об`єкта відповідно до умов проектно-кошторисної документації на протязі гарантійного строку, що становить 5 років. У разі виявлення замовником недоліків в процесі надання послуг (виконання робіт), підрядник усуває такі недоліки (вади) у найкоротший термін за свій рахунок. Замовник у разі виявлення, впродовж гарантійного строку експлуатації об`єкта недоліків (вад) наданих послуг (виконаних робіт), відповідальність за які несе підрядник, зобов`язаний без затримки сповістити про це підрядника і запросити його для складання відповідного акту з визначенням в ньому термінів усунення виявлених недоліків (вад). Підрядник гарантує можливість експлуатації об`єктів відповідно до договору протягом гарантійного строку від дня прийняття наданих послуг (виконаних робіт) замовником. Підрядник відповідає за дефекти, виявлені у межах гарантійного строку.

Установлено, що, згідно акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року згідно договору підряду №11 від 26.04.2017 проведений ОСОБА_4 капітальний ремонт покрівлі житлового будинку по АДРЕСА_2 , прийнятий Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (т.1, а.с.273-284).

Так, з аналізу наведених вище норм права вбачається, що для відшкодування шкоди необхідна наявність чотирьох складових: вина заподіювача шкоди, його неправомірна поведінка, наявність матеріальної шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між неправомірною поведінкою заподіювача шкоди та завданою шкодою (ст.1166 ЦК України).

При цьому, за змістом ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Так, матеріалами справи достеменно установлено, що саме відповідач ОСОБА_4 у 2017 році здійснював ремонт покрівлі у житловому будинку АДРЕСА_2 , та гарантійний строк його роботи складав 5 років, та відповідні ремонтні роботи були прийняті Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради.

При цьому, згідно наявних у справі належних та допустимих доказів (т.1, а.с.246-252) на початку січня 2019 року відбулось затоплення належної позивачу квартири.

Як установлено актом огляду (обстеження) комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради від 11.02.2019 року, причиною замокання квартири позивача стала негерметичність рулонної покрівлі над квартирою АДРЕСА_3 вказаного будинку.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно доведеності вини відповідачів у заподіяній ОСОБА_2 шкоди, внаслідок залиття належної їй квартири. Протилежне відповідачами, на підставі належних та допустимих доказів не доведено.

Доводи апелянта стосовно того, що Акт огляду (обстеження) від 11.02.2019 року, який було покладено в основу оскаржуваного судового рішення, не є належним доказом у справі, оскільки за змістом та формою не відповідає вимогам закону, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідний Акт складений працівниками ЖЕО, які уповноважені законом здійснювати огляд (обстеження) квартири, відповідний доказ у передбаченому законом порядку недійсним (підробним, т.п.) не визнавався, стороною відповідача не спростований, при цьому він містить чітку та конкретну інформацію щодо предмета доказування, відтак, є допустимим доказом, який вірно оцінено місцевим судом в сукупності з іншими матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що спірний акт було складено 11.02.2019 року, а не на початку січня, тобто в період, коли зі слів позивача, і відбулось затоплення, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як убачається з наявних у справі доказів (т.1, а.с.246-252), відповідне зволікання мало місце саме з вини апелянта, так як позивач неодноразово зверталася з приводу затоплення її квартири.

Твердження апелянта про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між спричиненою позивачу шкодою та діями (бездіяльністю) відповідачів, спростовується наведеним вище, а саме: ремонт покрівлі у вказаному будинку у 2017 році здійснював ФОП ОСОБА_4 (гарантійний строк роботи 5 років), приймав відповідну роботу апелянт УЖКГ, а шкода завдана позивачу відбулась саме через негерметичність рулонної покрівлі над квартирою АДРЕСА_3 вказаного будинку.

Згідно ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

З урахуванням наведеного місцевий суд вірно визначив, що, оскільки позивач вимушено зазнала витрат у зв`язку з пошкодженням її майна, розмір яких згідно висновку експерта складає 5657 грн., витрат за проведення експертизи в сумі 1000 грн. та у зв`язку з лікуванням через погіршення стану її здоров`я внаслідок затоплення її квартири з вини відповідачів в розмірі 3240,70 грн. (т.1, а.с.34-41, 172-174), то відповідні суми підлягають до стягнення з відповідачів в солідарному порядку.

Доводи апелянта про неналежність висновку експерта, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки такий висновок є належним доказом у справі, який містить інформацію про предмет доказування, а стороною апелянта не використано свого процесуального права щодо призначення у справі експертизи за ухвалою суду, якщо він не згодний з наданим позивачем висновком.

Твердження про безпідставність стягнення коштів в сумі 1000,00грн (витрат за проведення експертизи) та 3240,70грн - у зв`язку з лікуванням позивача через погіршення стану її здоров`я внаслідок затоплення квартири з вини відповідачів, колегія суддів також оцінює критично, оскільки відповідні витрати належним чином доведені та є саме матеріальними збитками.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач у справі є інвалідом першої групи (т.1, а.с.14), пенсіонером за віком та людиною похилого віку, в січні 2019 року відбулося залиття її квартири з вини відповідачів, протягом січня 2019 року вона неодноразово зверталась як на гарячу лінію КЮУ «Обласний контактний центр» Полтавської обласної ради, так і до начальника УЖКГ щодо усунення порушень, що призвели до затоплення її квартири, проте жодних дій апелянтом вчинено не було, лише протягом лютого місяця 2019 року ОСОБА_2 направлялись відповіді на звернення (а.с.246-252).

Також, як убачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого кардіологічного відділення Комунального закладу «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни» Полтавської обласної ради №358 від 02.03.2019 року через погіршення стану здоров`я позивача, її було направлено на стаціонарне лікування у кардіологічне відділення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що розмір моральної шкоди, яка присуджена до сплати за рішенням місцевого суду в сумі 20000,00 грн. є обґрунтованим та таким, що відповідає характеру та обсягу психічних і душевних страждань, яких зазнала позивач, з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п..3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем, яка є звільненою від сплати судового збору, оскільки є інвалідом першої групи, при подачі позову заявлялись дві позовні вимоги.

При цьому, рішенням місцевого суду від 17.11.2020 року судовий збір було стягнуто лише за одну вимогу в сумі 768,40 грн., а друга вимога залишились неоплаченою судовим збором та питання стягнення коштів за другу вимогу в сумі 768,40 грн. було вирішено шляхом ухвалення додаткового рішення, яке відповідає вимогам як матеріального, так і процесуального права.

Твердження апелента про те, що, оскільки в даній позовній заяві об`єднано дві самостійні вимоги майнового характеру, які є пов`язаними між собою, то максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі вимог, та становити всього 768,40 грн., колегія суддів оцінює критично, оскільки вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є самостійними вимогами, відтак, і оплаті судовим збором підлягають як окремі.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовими рішеннями без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідають вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 17 листопада 2020 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 21 січня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 26.03.2021 року.