Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1336/20
Провадження № 2/382/193/21
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

24 березня 2021 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Шульга Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

Встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обгрунтували наступним. На підставі свідоцтва про право власності від 17 серпня 2007 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 серпня 2017 року вони є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований відповідач по справі та син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який в 2014 році зібравши свої речі, покинув належний їм будинок та виїхав у невідомому напрямку. Місце перебування відповідача на даний час їм невідомо, оскільки він не підтримує з ними будь-яких відносин. Разом з тим, за комунальні послуги відповідач не сплачує, будинком не цікавиться, не ставиться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, його особистих речей в будинку немає. У користуванні житлом ніхто ніколи відповідачу не перешкоджав. В той же час, під час звернення ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з`ясувалося, що оскільки в належному їм житловому будинку зареєстрований відповідач по справі, при призначені субсидії буде братися його дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, реєстрація відповідача у належному їм будинку, створює перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє їх можливості в повній мірі використовувати свій об`єкт права власності та негативно впливає на їх матеріальний стан, що порушує їх права. Просили визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком.

Ухвалою Яготинського районногос уду від 11 листопада 2020 р. відкрито провадження у справі.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві до суду просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в заяві до суду представник позивачки просила розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, ураховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої в порядку п.1 ч.1 ст. 360-3, ч.1 ст.360-4, яка є обов`язковою до виконання всім судами України, вбачається, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.»

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

В судовому засіданні установлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 17 серпня 2007 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 серпня 2017 року позивачі є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , (а.с. 14-17). У належному позивачам будинку зареєстрований син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який в 2014 році зібравши свої речі, покинув належний позивачам будинок та виїхав у невідомому напрямку, (довідки Богданівської сільської ради, а.с.18-19, 22). Реєстрація відповідача у належному позивачам будинку створює їм перешкоди у володінні та користуванні своїм майном.

Ураховуючи, що понад один рік відповідач не проживає у будинку, належному позивачам, не цікавиться ним, за комунальні послуги не сплачує, не ставиться до будинку, як до місця свого постійного проживання, його особистих речей у будинку немає, є всі підстави вважати, що він втратив право користування вказаним будинком.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,81, 206, 259,263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 16, 317, 319 ЦК України, ч. 2 ст. 405 ЖК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком за АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 24 березня 2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.