Справа № 523/6003/14-ц
Провадження №2/523/2249/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, про стягнення суми інфляції, 3% річних та процентів,-

В С Т А Н О В И В :

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якому просив:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 58700 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі гривневого еквіваленту 7100 дол. США;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляції в розмірі 81320,17 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми 3% річних у розмірі 8530 грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму процентів за користування чужими коштами у розмірі 206839,51 грн.

Уточнені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 27 липня 2013 р. між ним та ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до якого відповідач зобов`язався за завданням позивача виконати підрядні будівельні роботи, а саме здійснити реконструкцію фасаду житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач зобов`язався оплатити відповідачу за виконання будівельних робіт.

Договір між сторонами був укладений в усній формі та жодна зі сторін не наполягала на письмовій формі договору.

Позивач вчасно та в повному обсязі виконував зобов`язання, шляхом передачі коштів, що підтверджується розпискою, а відповідач порушив покладені на нього зобов`язання, а саме ОСОБА_2 не тільки не закінчив будівельні роботи з реконструкції фасаду у передбачений строк, а й взагалі припинив виконувати зобов`язання, не попередивши про свої наміри позивача.

Після неодноразових намагань позивача у будь-який спосіб зв`язатися з відповідачем, відповідач не вийшов на зв`язок, не закінчив роботи, в результаті чого позивач був змушений звернутися до іншої особи з метою все ж таки закінчити будівельні обози з реконструкції фасаду житлового будинку та перевірити якість вже проведених робіт ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, позивач ОСОБА_1 в 2014 році звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору і стягнення збитків.

В рамках даної справи позовні вимоги були частково задоволені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, у повному обсязі задоволені Апеляційним судом Одеської області, що було залишено без змін рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Однак, постановою Верховного суду від 05.06.2018 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року були скасовані, справу № 523/6003/14-ц направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази не є допустимими для встановлення факту укладення договору.

Винесеним рішенням Верховного суду змінились фактичні обставини справи, що вбачається з наступного.

Фактично Верховний суд прийшов до висновків, що договірні відносини між Позивачем та Відповідачем були відсутні.

Позивач вважає про те, що, якщо договірні відносини між сторонами по справі були відсутні, то вбачається, що ОСОБА_2 були безпідставно отримані гроші за розписками віл ОСОБА_1 .

У зв`язку з вищевикладеним з метою захисту прав позивача, позивач змінив предмет позову, у зв`язку із зміною фактичних обставин справи.

Представник позивача вказує про те, що до суду надавалася розписка відповідно до якої, відповідач одержав грошові кошти:

27.07.2013 р. - 600, 00 дол. США - аванс за матеріали;

05.08.2013 р. - 2000. 00 дол. США - аванс за матеріали та роботу:

06.09.2013 р. - 10 000, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

10.09.2013 р. - 5 000, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

17.09.2013 р. - 7 000, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

27.09.2013 р. - 4 500, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

04.10.2013 р. - 4 000, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

07.10.2013 р. - 1 750, 00 грн. - аванс за матеріали;

11.10.2013 р. - 3 000, 00 грн. - аванс за роботу;

26.10.2013 р. - 3 100 дол. США - аванс за роботу, завдаток за будівельне обладнання;

25.10.2013 р. - 15 000, 00 грн. аванс за матеріали та роботу;

30.10.2013 р. -400, 00 дол. США аванс за матеріали;

31.10.2013 р. - 200, 00 дол. США - вивіз та завантаження сміття;

01.11.2013 р. - 400, 00 дол. США аванс за роботу;

14.11.2013 р. - 4 100, 00 грн. - аванс за роботу та матеріали;

16.11.2013 р. - 400, 00 дол. США - аванс за роботу;

23.11.2013 р. - 3 250 , 00 грн. - аванс за роботу та вивіз сміття;

28.11.2013 р. - 1 100, 00 грн. - аванс за матеріали.

Отже, на думку представника позивача ОСОБА_3 , відповідачем були безпідставно набуті гроші у розмірі 7 100, 00 дол. США та у розмірі 58 700, 00 грн. за роботи, які не були ним виконані.

Сума інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, нараховано на суму отриману у гривні - 58 700 грн. Відповідно до доданого до заяви розрахунку сума 3% річних становить - 8530,00 грн. Сума інфляції за весь час прострочення становить - 81320,17 грн.

У судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Чорний О.В., змінені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання з`явився відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 , заперечували проти задоволення позову.

В матеріалах справи міститься відзив представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , в якому позовні вимоги вважає незаконними, необґрунтованими, тому просить у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

На думку представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , на теперішній стадії судового процесу представником позивача безпідставно та з порушенням вищевказаних процесуальних норм був змінений предмет позову.

Згідно постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року, провадження №14-84цс18, встановлено про те, що факт укладення договору підряду між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не доведений позивачем, тому, при повторному розгляді справи, враховуючи висновки Верховного Суду в вищевказаній постанові особливу увагу необхідно приділяти належності та допустимості доказів сторін.

Як зазначає представник відповідача ОСОБА_4 , належні та допустимі докази, які підтверджують отримання коштів відповідачем, в матеріалах справи №523/6003/14-ц відсутні.

Наявні в матеріалах справи записи відповідача ОСОБА_2 ніяким чином не можуть підтверджувати отримання від позивача грошових коштів, так як цей документ на відповідає вимогам, які пред`являються до такого роду документів, а саме в ньому не зазначено зміст зобов`язання, кому він видавався, коли видавався тощо.

З зазначених записів не зрозуміло чи передавав, чи отримував кошти відповідач ОСОБА_2 , від кого отримував передавав кошти, за які роботи та за роботи на якому об`єкті отримував передавав кошти, на який строк отримував передавав кошти тощо.

При цьому, в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 та в десятках інших аналогічних постанов ВСУ зазначено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови правочину.

В постанові від 3 жовтня 2018 року, провадження №61-971св18, Верховний Суд не задовольнив касаційну скаргу позивача у зв`язку з тим, що розписка відповідача була оформлена з дефектом змісту, оскільки не містила інформацію про особу, яка дала в борг грошові кошти.

Також, представник відповідача ОСОБА_4 , посилається на те, що напис „Юра фасад" та підрахунок сум на вищевказаних записах здійснений не ОСОБА_2 , а іншою особою. Зазначені записи були зроблені позивачем ОСОБА_1 під час виконання будівельних робіт на об`єкті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . (на роботи по зазначеному об`єкті ОСОБА_1 з ОСОБА_6 був укладений договір підряду, підписана проектно-кошторисна документація та інші необхідні документи).

При цьому, свідок ОСОБА_6 17 серпня 2015 року повідомив суду за яких обставин та коли відповідачем ОСОБА_2 були зроблені вищевказані записи.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін по справі, суд вважає про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 листопада 2015 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору і відшкодування збитків - задоволено частково. Визнано укладеним договір підряду між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .Визнано укладеним договір підрядуміж ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Визнано укладений договір підрядуміж ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірваним. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 293 тис. 911 грн. 05 коп. компенсації збитків, понесені судові витрати у розмірі 2 тис. 939 грн 11 коп., а всього стягнуто 296 тис. 850 грн 16 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.268-269, т.1).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року - змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію збитків у розмірі 493 тис. 183 грн. 40 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.156-162, т.2).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. РішенняСуворовського районного суду м. Одесивід 23 вересня 2015 року в незміненійчастині та рішенняАпеляційного суду Одеськоїобластівід 16 листопада 2016 року залишено без змін (а.с.51-55, т.4).

Постановою Верховного суду від 05.06.2018р. заяву ОСОБА_2 про перегляд судових рішень задоволено частково.Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.199-207,т. 6).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України вказує, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, «цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини».

Під час розгляду справи, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чорний В.О. звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти, що підтверджується листом з поміткою «Юра фасад» (арк.сп13-14,том.№1), які отримав відповідач ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 , за період з 27 липня по 28 листопада 2013 року, на придбання будівельних матеріалів та здійснення фасадних робіт, у розмірі 7 тис. 100 доларів США та 58 тис. 700 грн.

Із матеріалів справи (арк.сп13-14,том.№1) вбачається лист з поміткою «Юра фасад» ((арк.сп13-14,том.№1). В даному листі міститься наступна інформація:

27.07.2013р. - 600, 00 дол. США - аванс за матеріали;

05.08.2013р. - 2000. 00 дол. США - аванс за матеріали та роботу:

06.09.2013р. - 10 000, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

10.09.2013р. - 5 000, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

17.09.2013р. - 7 000, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

27.09.2013р. - 4 500, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

04.10.2013р. - 4 000, 00 грн. - аванс за матеріали та роботу;

07.10.2013 р. - 1 750, 00 грн. - аванс за матеріали;

11.10.2013 р. - 3 000, 00 грн. - аванс зароботу;

26.10.2013р. - 3 100 дол. США - аванс за роботу, завдаток за будівельне обладнання;

25.10.2013р. - 15 000, 00 грн. аванс за матеріали та роботу;

30.10.2013р. -400, 00 дол. США аванс за матеріали;

31.10.2013р. - 200, 00 дол. США - вивіз та за вантаження сміття;

01.11.2013р. - 400, 00 дол. США авансза роботу;

14.11.2013р. - 4 100, 00 грн. - аванс за роботу та матеріали;

16.11.2013р. - 400, 00 дол. США - авансза роботу;

23.11.2013р. - 3 250 , 00 грн. - аванс за роботу та вивіз сміття;

28.11.2013р. - 1 100, 00 грн. - аванс за матеріали.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, щопідтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їхповернення та датиотримання коштів.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 6-1967цс15, № 6-487цс17, а також Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/11028/14-цта у справі № 211/3035/14-ц.

З огляду на вищевказане, суд не приймає до уваги вищевказаний лист «Юра фасад», так як вказаний лист не є розпискою, не є договором позики відповідно до ст.1046,1047,1049 ЦК України.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, щомаютьзначення для справи, суд вирішуєвідповідно до своговнутрішньогопереконання.

Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінюєдокази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групидоказів).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не надав суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, про стягнення суми інфляції, 3% річних та процентів.

Також, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, про стягнення суми інфляції, 3% річних та процентів задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81,80,89, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 536, 1047, 1212, 1214 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, про стягнення суми інфляції, 3% річних та процентів залишити без задоволення.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено та підписано суддею 24.03.2021р.

Суддя: Аліна С.С.