УХВАЛА

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 567/829/18

провадження № 61-12843св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Сільськогосподарське приватне підприємство «Зірка»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: майнова комісія реформованого колективного Сільськогосподарського підприємства «Зірка», уповноважена особа від колективу співвласників майнових паїв реформованого колективного Сільськогосподарського підприємства «Зірка» ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «Зірка» (далі - СГПП «Зірка»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: майнова комісія реформованого колективного Сільськогосподарського підприємства «Зірка»(далі - майнова комісія), уповноважена особа від колективу співвласників майнових паїв реформованого колективного Сільськогосподарського підприємства «Зірка» ОСОБА_4. (далі - уповноважена особа) про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов обґрунтований тим, що з метою реалізації прав як співвласника майнових паїв реформованого колективного Сільськогосподарського підприємства «Зірка» (далі - КСП «Зірка»), він звернувся до майнової комісії про виділення йому в рахунок належних йому майнових паїв будівлю майстерні № 4 (гаражі), а також автомобілі марки ЗІЛ № 91-20, автомобіль ГАЗ № НОМЕР_2.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач неодноразово усно, а в липні та серпні 2017 року письмово звертався із заявою до керівника СГПП «Зірка» ОСОБА_3, в якій просив поставити відмітку в належних позивачу свідоцтвах про право власності на майновий пай та підписати акт приймання-передачі майна від 23 червня 2014 року, проте ОСОБА_3 прохання безпідставно проігнорував і відмітки до не поставив, що розцінюється як відмова та унеможливлює реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірне майно, оскільки така відмова порушує права позивача щодо майна як співвласника майнових паїв.

Позивач просив суд визнати право власності на будівлю майстерні № 4 (гаражі) за адресою: АДРЕСА_1 , автомобілі ЗІЛ 90-71 і ГАЗ НОМЕР_2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Острозького районного суду від 31 січня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю майстерні № 4 (гаражі) за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 20 800,00 грн, автомобіль ЗІЛ № НОМЕР_1 вартістю 22 530,00 грн, автомобіль ГАЗ № НОМЕР_2 вартістю 6 604,00 грн.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на майновий пай відповідно до свідоцт про право власності на майновий пай як член КСП «Зірка» та право власності на спірне майно набуто відповідно до статті 328 ЦК України на підставах, які не заборонені законом і його право власності на майно не визнається, то згідно зі статтею392 ЦК України позов підлягає задовленню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу СГПП «Зірка» задоволено. Рішення Острозького районного суду від 31 січня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Відмовивши в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до участі у справі повинна бути залучена крім СГПП «Зірка», також і особа, яка безпосередньо порушила право позивача. Встановлено, що такою особою є керівник підприємства, на якого відповідно до пункту 51 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» покладено обов`язок погодити свідоцтва про право власності на майновий пай і акт приймання-передачі майна через проставлення відповідних підпису та печатки.

Крім того, у справі не може брати участь уповноважена особа від колективу співвласників майнових паїв реформованого КСП "Зірка", оскільки вона здійснює лише представницькі функції, а належними учасниками справи повинні бути усі співвласники майнових паїв КСП "Зірка".

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2019 року, просив оскаржуване судове рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що до участі у справі повинен бути залучений, крім СГПП «Зірка», керівник підприємства, оскільки права позивача і порушено безпосередньо СГПП «Зірка», а керівник не є окремим учасником справи, оскільки діє від імені юридичною особи, яку він представляє.

Крім того, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції, що у справі не може брати участь уповноважена особа, оскільки співвласники майнових паїв КСП «Зірка» рішеннями зборів делегували свої повноваження щодо розпорядження майном, що належить їм на праві колективної власності майновій комісії, яка своїм рішенням вирішила питання варіантів виділення майнового паю позивачу. Загальними зборами співвласників майнових паїв КСП «Зірка» обрано уповноважену особу, яка має право представляти їхні права та інтереси.

Суд першої інстанції правильно встановив, що належними учасниками справи є майнова комісія та уповноважена особа, а всі співвласники майнових паїв.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд встановив, що провадження за касаційною скаргою 25 липня 2019 року відкрито помилково, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1 762, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про визнання права власності на майно.

Ціна позову у справі становить 50 153,00 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн). Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. Крім того, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Урахувавши усі обставини цієї справи, Суд визнає, що справа є такою, що не становить значної складності для вирішення судами (тобто за визначенням є малозначною справою).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга заявника не містить посилання на зазначені випадки, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, сформувала правовий висновок, згідно з яким, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі необхідно закрити. Наведений правовий висновок підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для закриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваних судових рішень, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Зірка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: майнова комісія реформованого колективного Сільськогосподарського підприємства «Зірка», уповноважена особа від колективу співвласників майнових паїв реформованого колективного Сільськогосподарського підприємства «Зірка» ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно, закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко