Дата документу 29.03.2021 Справа № 310/2150/14-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/2150/14Головуючий у 1-й інстанції Троценко Т.А.
Пр. № 22-ц/807/678/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2014 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23.08.2005 року станом на 11.02.2014 року у розмірі 27794,79 грн., яка складається з: 3264,82 грн. - заборгованість за кредитом; 22730,22 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1299,75 грн. штраф (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 277,95 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 20) відкрито провадження у цій справі та призначено справу до розгляду.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2014 року (а.с. 37) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором в сумі 27794,79 грн. та судовий збір 277,95 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року (а.с. 96) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с.103-113) просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 114).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, тому саме його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Проте, в силу вимог п. 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судові рішення, ухвалені судом першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 14 січня 2021 року (а.с. 118), оскільки підстави, передбачені ст. 358 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, для відмови апеляційним судом у відкритті апеляційного провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення відсутні.

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (а.с. 119).

Банк, як позивач, подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 124-128).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Проте, розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувався у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.

Крім того, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Відповідно до із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 526, 525, 599 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 169, 224 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Оскільки, із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, 23.08.2005 р. між банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно якому відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу картку та кредитні кошти. Відповідач не сплачував банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості по кредиту станом на 11.02.2014 року нараховано: 3264,82 грн. - заборгованості за кредитом; 22730,22 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів відповідно до п. 8. 6 Умов кредитного договору: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1299,75 грн. штраф (процентна складова), а всього 27794,79 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст. 525 цього ж Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Позивач в обґрунтування позову надав розрахунки заборгованості за кредитним договором від 23.08.2005 р.

Враховуючи, що позовні вимоги Банку до відповідача у цій справі законні, обґрунтовані, доведені належними доказами, суд першої інстанції вважав необхідним їх задовольнити у цій справі у повному обсязі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи має враховувати вимоги ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, якими керувався суд першої інстанції при ухваленні вищезазначеного заочного рішення (21 липня 2014 року), яке є предметом апеляційного перегляду у цій справі.

Ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Проте, заочне рішення суду першої інстанції вказаним вимогам у цій справі відповідає.

Так, мають місце обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі та ухвалення нового, передбачені ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 свою вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі обґрунтовував у тому числі тим, що він не був повідомлений судом першої інстанції належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи взагалі та у тому числі про судове засідання 21 липня 2014 року, в якому було ухвалено вищезазначене заочне рішення у цій справі (а.с. 37).

Цей довід апеляційної скарги відповідача у цій справі також підтверджується матеріалами цієї справи, а саме: конвертами із судовими повістками на ім`я відповідача на дати судових засідань у цій справі 06.05.2014 року (а.с.23) та 21.07.2014 року (в якому ухвалено рішення - а.с.35), які повернулись на адресу суду першої інстанції з відмітками поштових відділень «за закінченням терміну зберігання».

Оскільки, повернення повістки з викликом до суду з вказівкою «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування особи, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є підставою для скасування судового рішення (правовий висновок у п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Крім того, у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

В силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131 цс19) також є обов`язковим для врахування апеляційним судом, як загальним, станом на час апеляційного перегляду цієї справи.

Апеляційним судом встановлено, що заява відповідача від 23.08.2005 року (а.с. 5), на яку посилається Банк в обґрунтування свого позову у цій справі, не містить відомостей про розмір неустойки у вигляді будь-яких штрафів, а лише розмір тіла кредиту 5000,00 грн. розмір та відсотків - 4% в місяць із розрахунку 360 днів на рік (а.с. 5 зворот).

Банк мав право та змінював тіло кредиту (довідка Банк уа.с. 83 зворот).

Банк змінив назву з Пат КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (загальновідома інформація).

Відповідач користувався кредитними коштами Банку (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, виписка по рахунку відповідача а.с. 84-87).

Однак, на підтвердження підстав для нарахування штрафів Банк посилався на «Умови та правила надання банківських послуг в Банкуа.с. 6-11)», при цьому, апеляційним судом встановлено, що останні не містять підпису відповідача.

При цьому, Банком не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру штрафів.

А тому, відповідно, вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 23.08.2005 року.

Банк не надав суду першої інстанції належних допустимих доказів в обґрунтування свого позову у частині відсотків, нарахованих ним відповідачу після закінчення строку дії договору (картки відповідача) 31.07.2008 року та штрафів.

Хоча, згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі у цій частині відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема Банком апеляційному суду не надані (довідка із підписом відповідача про приєднання до умов кредитування тощо).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що Банк мав право на нарахування та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою користь у цій справі заборгованості за кредитним договором б/н від 23.08.2005 року лише станом на 31.07.2008 року і лише у розмірі 17132,15 грн.(розрахунок Банку а.с. 4), яка складається з: 3264,82 грн. - заборгованості за кредитом; 13867,33 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, враховуючи строк дії картки до - 07/08 (а.с.84), в іншій частині позовні вимоги у цій справі Банку до відповідача є безпідставними, тому у задоволенні останніх слід відмовити.

Відповідач у суді першої інстанції у цій справі про застосування строку позовної давності не заявляв, тому питання про його застосування у цій справі апеляційним судом до будь-якої заборгованості відповідача за договором не могло вирішуватись і не вирішувалась в силу вимог ст. 267 ЦК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2014 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 23.08.2005 року станом на 31.07.2008 року у розмірі 17132,15 грн., яка складається з: 3264,82 грн. - заборгованості за кредитом; 13867,33 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 10, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах,

- Банк, як позивач, має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору у розмірі 171,32 грн. (розрахунок: 277,95 грн. судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції (а.с. 1- 1 зворот 267,80 грн. + 10,15 грн.) * сума задоволених позовних вимог 17132,15 грн./ сума заявлених позовних вимог 27794,79 грн.);

-відповідач ОСОБА_1 має право на стягнення з Банку, як позивача, судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 317,57 грн. (розрахунок: судовий збір за заяву про перегляд заочного рішення 420,40 грн. (а.с.63) + 401,45 (розрахунок: судовий збір (розрахунок: 150% від судового збору у першій інстанції 267,80 грн. (сплачено 416,92 грн. а.с. 102) належний розмір судового збору за подачу апеляційної скарги = 827,85 грн. * сума відмовлених вимог Банку 10662,64 грн. (розрахунок: заявлено 27794,79 грн. задоволено 17132,15 грн.)/сума заявлених вимог 27794,79 грн.);

-317,57 грн. 171,32 грн. = 146,25 грн. різниця судового збору з Банку (позивача) на користь відповідача ОСОБА_1 , оскільки, в силу в силу вимог ст. 141 ч. 10 ЦПК України суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, у такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове с удове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором б/н від 23.08.2005 року станом на 31.07.2008 року у розмірі 17132,15 грн., яка складається з: 3264,82 грн. - заборгованості за кредитом; 13867,33 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору 146,25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.03.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.