Справа № 342/452/20
Провадження № 2/342/36/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

з участю: секретаря судового засідання Матієк І.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_2 , в якому просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 27.01.2018 в загальному розмірі 91920 грн., в т.ч.: 80 000 грн. - сума позики, 11 920 грн. - сума інфляційних витрат; судові витрати віднести за рахунок відповідача. В обгрунтування поданого позову зазначає, що 27 січня 2018 року ОСОБА_2 позичила у нього 80000,00 грн., про що між ними укладено договір позики, за умовами якого відповідачка зобов`язалася повернути позику до 10 лютого 2018 року. На підтвердження вказаних обставин, 27.01.2018 року ОСОБА_2 власноручно написала розписку. Проте, відповідачка зобов`язання не виконала, позичені кошти не повернула. Крім того зазначає, що відповідно до чинного законодавства, сума інфляційних витрат, яку ОСОБА_2 зобов`язана сплатити на його користь за період з березня 2018 по квітень 2020 року складає 11 920грн.

В судовому засіданні 02.03.2021 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив ухвалити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 27 січня 2018 року в загальному розмірі 91920грн., в тому числі 80000грн. сума позики; 11920грн. сума інфляційних витрат; 840,80 грн. сплаченого судового збору та 1800 грн. витрат на правничу допомогу.

Із інформації Ясенево-Пільнівської сільської ради вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовільнити. На підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви надав суду оригінал розписки від 27.01.2018 року та оригінал договору позики від 27.01.2018.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, які були призначені для розгляду даної цивільної справи не з`явилася, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином і у встановленому законом порядку. Причин неявки суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. 30.06.2020 до суду ОСОБА_2 подала заяву, в якій зазначила, що договір позики від 27.01.2018 року між нею та ОСОБА_1 був укладений, з метою здійснення підприємницької діяльності. Пізніше 02.07.2020 подала до суду заяву згідно якої просила не брати до уваги подану заяву 30.06.2020. Даний факт свідчить проте, що відповідач була обізнана про розгляд даної справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики.

Згідно даного договору позикодавець - ОСОБА_1 зобов`язався надати позичальнику - ОСОБА_2 позику у вигляді грошових коштів. Згідно п.2.1 договору сума позики за договором становить 80000,00 (вісімдесят тисяч) гривень.

У пункті 3.2 згаданого договору вказано, що позикодавець свідчить, що сума позики зазначена в п.2.1 цього договору ним передана позичальнику.

Строк повного повернення позики, визначений договором до 10 лютого 2018 року.

Крім того, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.01.2018 року було укладено договір позики у письмовій формі (розписку), в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_1 у борг, як позику, гроші в сумі 80000 гривень, які, як зазначено у розписці були їй передані за місцем роботи ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України: за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження факту отримання відповідачем коштів позивачем надано оригінал договору позики від 27 січня 2018 року та оригінал договору позики (розписки) від 27 січня 2018 року.

Відповідач до суду не з`явилася, факт написання розписки від 27 січня 2018 року.та підписання договору позики від 27 січня 2018 року.не оспорювала, тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленими належними доказами, а сааме: оригіналом розписки від 27 січня 2018 року.та договором позики від 27 січня 2018 року.

Виникнення боргового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 також стверджується і поданою нею 30.06.2020 до суду заявою, в якій ОСОБА_2 зазначила, що договір позики від 27.01.2018 року між нею та ОСОБА_1 був укладений, з метою здійснення підприємницької діяльності.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Зі змісту договору позики (розписки) від 27 січня 2018 року. та договору позики від 27 січня 2018 року.можна зробити висновок, що відбулася передача грошових сум від позикодавця ОСОБА_1 до позичальника ОСОБА_2 .

Однак, отримані в якості позики кошти ОСОБА_2 , у вказаний в договорі позики від 27 січня 2018 рокудо 10.02.2018 року, не повернула, доказів протилежного відповідачем надано не було.

Оригінал договору позики (розписки) від 27 січня 2018 рокута договору позики від 27 січня 2018 рокунадано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

За змістом ч.1 ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за договором позики від 27 січня 2018 рокупідлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 80000,00 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат в розмірі 11920 грн. слід зазначити наступне.

У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сума інфляційних втрат підтверджується наданим позивачем розрахунком суми інфляційних збитків від 15.04.2020, з якого вбачається, що за період часу з лютого 2018 по березень 2020 сума інфляційних збитків від неповернутої суми боргу в розмірі 80000грн. становить 11920грн.

Відповідачем не надано суду спростувань відносно нарахування суми інфляційних збитків, отже у суду не має підстав не брати до уваги наданий позивачем розрахунок, тому суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача також слід стягнути 11920 грн. інфляційних втрат.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 840,80 грн. (як просилось у заяві про уточнення позовних вимог) та понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 1800 грн. (квитанція №454014 від 15 квітня 2020).

На підставі ст. ст. 207, 253, 257, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 259, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суму боргу в розмірі 80 000 грн. (вісімдесят тисяч гривень 00 коп.), інфляційні витрати в розмірі 11 920 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять гривень 00 коп.), 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп) сплаченого судового збору, 1800 гривень (одну тисячу вісімсот гривень 00 копю) витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 26.03.2021.

Суддя: Федів Л. М.