П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Київ

Справа № 22-4267 Головуючий у 1-й інстанції: Колесник О. М.

Унікальний № 756/4043/17 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, -

у с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, в якому просила визнати недійсним заповіт від 14 лютого 2013 року, посвідчений Одинадцятою Київською нотаріальною конторою за реєстраційним № 243, складений ОСОБА_3 , 1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-5).

В обґрунтування позову було вказано, що позивачка є онукою померлої ОСОБА_3 . Заповіт ОСОБА_3 № 243 від 14 лютого 2013 року, складений на ім`я ОСОБА_2 , є недійсним, оскільки перед смертю остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Померла ОСОБА_3 знаходилась у важкому стані, не могла розмовляти, самостійно доглядати за собою та мала низку хвороб.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту, посвідченого 14 лютого 2013 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 243, складеного ОСОБА_3 , 1940 року народження.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову частково з визнанням недійсним заповіту від 14 лютого 2013 року за реєстровим номером № 243, судові витрати покласти на відповідача (а. с. 203-205).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Гарницький П. П.. вказує, що позивач до позову не долучив заповіту, який намагався визнати недійним. Зазначає, позивач подала штучно створений позов та намагалась психологічно тиснути на відповідача з метою отримання матеріальної вигоди.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника відповідача, адвоката Гарницького П. П., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а. с. 6).

Відповідно до заповіту від 14 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л. В., зареєстрованого в реєстрі за № 243, ОСОБА_3 заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 64-65).

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Дніпровським РАЦС м. Київ від 23 червня 1984 року; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 26 серпня 2006 року; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим бюро запису актів цивільного стану виконавчого комітету Сталінської районної ради депутатів від 03 травня 1960 року; свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданим палацом реєстрації шлюбів та новонароджених від 18 червня 1983 року; свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.78-80).

Висновком судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 17 від 13 січня 2020 року встановлено, що ОСОБА_3 з осені 2011 року до смерті страждала хронічним психічним розладом у вигляді судинної деменції. ОСОБА_3 з осені 2011 року за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. ОСОБА_3 при укладанні та підписанні заповіту від 14 лютого 2013 року за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с.178-182).

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що позивачкою оскаржується заповіт складений Одиннацятою Київською державною нотаріальною конторою, а фактично посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л. В. Одночасно адвокат позивача на питання представника відповідача сказав, що підтверджує саме цей позов. Однак суд не може виходити за межі позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, тому суд вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд виходить з наступного.

Як вже зазначено вище, ухвалюючи рішення про відмову в позові районний суд виходив з того, що позивач оспорює заповіт, який фактично не вчинявся, оскільки заповіт від 14 лютого 2013 року за реєстровим номером № 243 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л. В., а не Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою, як зазначено в позові. Водночас суд не може виходити за межі заявлених вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не відповідають обставинам справи та положенням процесуального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та не виконано у повній мірі обов`язків, передбачених п. п. 3-4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, з матеріалів спадкової справи № 226/2016, відкритої Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.61-122), єдиним заповітом, який складений ОСОБА_3 14 лютого 2013 року за реєстровим номером № 243, є заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л. В. (а.с.64 зворот - 65).

Отже, виходячи зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 оспорює саме цей заповіт - складений ОСОБА_3 14 лютого 2013 року за реєстровим номером № 243, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л. В.

Вказівка щодо посвідчення оспорюваного заповіту Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою у контексті тієї обставини, що спадкова справа № 226/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрита Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою, є явною помилкою і не може бути розцінена судом як зазначення іншого предмета позову.

Тому, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, вирішення позову щодо єдиного заповіту, який складений ОСОБА_3 14 лютого 2013 року за реєстровим номером № 243, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л. В., не може вважатися виходом за межі заявлених позовних вимог та порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В силу ст. 1234 цього Кодексу право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

В порядку ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У даних правовідносинах звертаючись до суду із позовом про визнання заповіту недійсним ОСОБА_1 вказувала, що на момент складання спірного заповіту ОСОБА_3 самостійно себе не обслуговувала, знаходилась у важкому стані, мовний контакт з лікарем був відсутній та вона потребувала постійного стороннього догляду, на підтвердження чого позивачем надавались копії медичних документів.

22 жовтня 2018 року на запит районного суду Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою до районного суду направлено належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а. с. 60-121).

З матеріалів копії спадкової справи убачається, що померлою ОСОБА_3 14 лютого 2013 рокудійсно був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 243, яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 64-65).

Ухвалою районного суду від 04 березня 2019 року у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Висновком судово-психіатричної експертизи № 17 від 13 січня 2020 року встановлено, що ОСОБА_3 з осені 2011 року до смерті страждала хронічним психічним розглядом у вигляді судинної деменції, ОСОБА_3 з осені 2011 року за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, ОСОБА_3 при укладенні та підписанні заповіту від 14 лютого 2013 року за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с.178-182).

За таких обставин є очевидним, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ключовим питанням було питання фізичного і психічного стану здоров`я ОСОБА_3 , її можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, з огляду на те, що посвідчення спірного заповіту відбулось 14 лютого 2013 року.

Ураховуючи вищевикладені обставини у сукупності із наведеними нормами чинного законодавства, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Аргументи відповідача про наявність підстав для відмови у позові, оскільки позивач просила визнати недійсним заповіт від 14 лютого 2013 року, за реєстраційним № 243, складений ОСОБА_3 , 1940 року народження,посвідчений Одинадцятою Київською нотаріальною конторою, натомість заповіт від 14 лютого 2013 року за реєстраційним № 243 складений ОСОБА_3 , 1940 року народження посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л. В., є вочевидь необґрунтованими, оскільки, як вже зазначено вище, у матеріалах справи відсутні дані щодо складання у цей же день іншого заповіту за таким же реєстровим номером тією ж самою особою.

За правилами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

За правилом ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У даній справі позивач понесла судові витрати за подачу позову до суду у розмірі 680 грн (а.с.2) та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн 20 коп. (а.с.207), а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 941 грн 20 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсним заповіт від 14 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Лілією Володимирівною, зареєстрований у реєстрі за № 243, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) 1 941 (одну тисячу дев`ятсот сорок одну) грн 20 коп. на відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 березня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома