Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1710/21
Провадження 2-з/711/35/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

встановив:

18.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви. В даній заяві заявник просить суд накласти арешт на 1/3 частку квартири, яка належить громадянину ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 48,0 кв.м., житловою площею - 32,9 кв.м.).

В обґрунтування заяви зазначено, що предметом можливих позовних вимог є: захист права позивача на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яка становить 1/3 частки квартири, що належить відповідачу, на праві спільної часткової власності, згідно статті 362 ЦКУ. Оціночна ринкова вартість 1/3 частки становить 171 800,00 грн; стягнення з Відповідача грошових коштів в рахунок компенсації 1/і вартості автомобіля, який було придбано сторонами в період шлюбу на праві спільної сумісної власності, оціночна вартість 1Л частки становить 45 335,00 грн. (Сорок п`ять тисяч триста тридцять п`ять гривень 00 копійок).

12 березня 1994 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 , видане відділом ЗАГСУ Черкаського міськвиконкому м. Черкаси, актовий запис № 443.

27 лютого 2020 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси, по справі № 711/283/20, шлюб було розірвано.

В період шлюбу - 14.08.2013 року подружжям було придбано автомобіль RENAULT КАNGO, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , на праві спільної сумісної власності подружжя, згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого Черкаським ВРЕР при УДАІУМВС України в Черкаській області.

24.01.2020 року відповідач - ОСОБА_2 , одноосібно провів відчуження вказаного автомобіля, без повідомлення та згоди співвласника - ОСОБА_1 , що підтверджується копією Договору комісії № 01400 від 24.01.2020 року та акту огляду реалізованого транспортного засобу № 7043/20/002574 від 24.01.2020 року. Грошову компенсацію в розмірі Ѕ вартості автомобіля не сплатив.

Також в період шлюбу - 24.01.2002 року, подружжя придбало квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,0 кв.м., житловою площею - 32,9 кв.м. по 1/3 частці на кожного члена родини (позивача, відповідача та їхньої спільної доньки - ОСОБА_3 ), згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1251, що також підтверджується Довідкою - характеристикою № 10054 від 11.01.2020 року КП «ЧООБТІ».

14 березня 2021 року вона випадково довідалася, що ОСОБА_2 має намір продати свою 1/3 частку квартири, відповідно до розміщеного оголошення на інтернет сайті «ОLХ» про продаж 1/3 частки квартири по ціні 210 000,00 грн., де сфотографована їхня спільна квартира та вказано ім`я ОСОБА_2 та його контактний телефон - НОМЕР_4 .

Також в цей день, зранку, відповідач привів до житлового приміщення сторонню особу для огляду житла - громадянина ОСОБА_4 .

Відповідно до проведеної експертної оцінки об`єкта нерухомості, було визначено ринкову вартість в розмірі 515400,00 грн., де 1/3 частка квартири, склала 171 800,00 грн., згідно Висновку експерта - Приватного підприємства «ТОВА» від 09.01.2020 року.

Відповідно до проведеної експертної оцінки автомобіля, було визначено його ринкову вартість в розмірі 90670,00 грн., де 1/2 частки автомобіля, склала 45335,00 грн., згідно Висновку експерта - Приватного підприємства «ТОВА» від 09.01.2020 року.

В зв`язку з тим, що відповідач - ОСОБА_2 вже провів відчуження автомобіля, який перебував в спільній сумісній власності без згоди Заявника і без виплати грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля та фактично вчиняє дії спрямовані на відчуження 1/3 частки квартири, яка йому належить на праві спільної часткової власності, без повідомлення співвласників відповідно до ч. 2. ст. 362 ЦК України, заявник вважає, що в даному випадку виникає необхідність в застосуванні забезпечення позову, шляхом накладення арешті на 1/3 частку квартири, що належить відповідачу ОСОБА_2 , оскільки в разі невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021р. головуючим суддею у даній заяві визначено суддю ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Скляренко В.М. від 18 березня 2021 року визначено відвести суддю Скларенко В.М. від розгляду справи № 711/1710/21 по заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову, справу передати до канцелярії Придніпровського районного суду м. Черкаси для повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2021 головуючий у даній справі визначено суддю Придніпровського районного суду м. Черкаси Демчика Р.В.

Дослідивши заяву, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх

вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також

відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди відповідачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлений вичерпний перелік підстав для забезпечення позову: 1) невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду; 2) невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з`ясувати причини, з яких потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду із даною заявою про забезпечення позову, та вказує на наявність спору між нею та ОСОБА_2 , як співвласниками нерухомого майна, предметом якого є захист права ОСОБА_1 на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яка становить 1/3 частки квартири, що належить відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, згідно статті 362 ЦК України.

За наданими матеріалами справи, встановлено, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_1 (позивач) та спільна донька сторін ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач має намір продати належну йому частку у нерухомому майні іншій особі, тобто, в порушення положень ст. 362 ЦК України, про що свідчить розміщене ним оголошення на інтернет-сайті «ОLХ» про продаж 1/3 частки квартири по ціні 210 000,00 грн., де сфотографована їхня спільна квартира та вказано ім`я Відповідача та його контактний телефон - НОМЕР_4 .

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, доводи заявника про можливий продаж 1/3 частки квартири відповідачем ОСОБА_2 не вказують на неможливість виконання майбутнього рішення суду, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову про захист права на переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 149-154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: Р. В. Демчик