Провадження № 22-ц/4808/192/21
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року, ухвалене у складі судді Хоростіля Р.В. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 рокуПАТ «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 36 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних та кінцевим терміном погашення кредиту 10 червня 2011 року. Додатковою угодою №1 до договору, укладеною між сторонами 27 лютого 2009 року, кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 10 червня 2013 року.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 11 червня 2008 року між банком та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно яких поручителі несуть солідарну відповідальність в повному обсязі. У зв`язку із продовженням терміну виконання ОСОБА_3 основного зобов`язання до 10 червня 2013 року з поручителями 27 лютого 2009 року укладено відповідні додаткові угоди до договорів поруки.

ОСОБА_3 неналежно виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 28 жовтня 2013 року його заборгованість становила 29 424,28 долари США (235 188,24 грн), з яких: 17 497,72 доларів США (139 859,28 грн) - кредитна заборгованість; 8 916,49 доларів США (71 269,50 грн) - заборгованість по процентах; 2 171,40 долар США (17 355,98 грн) - пеня за прострочення сплати кредиту; 838,67 доларів США (6 703,48 грн) - пеня за прострочення сплати процентів.

З наведених підстав позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором №0 від 11 червня 2008 року в розмірі 29 424,28 долари США, що за курсом НБУ станом на 28 жовтня 2013 року становить 235 188,24 грн, з яких: 17 497,72 доларів США (по курсу НБУ 139 859,28 грн) - кредитна заборгованість; 8 916,49 доларів США (по курсу НБУ 71 269,50 грн) - заборгованість по процентах; 2 171,40 долар США (по курсу НБУ 17 355,98 грн) - пеня за прострочення сплати кредиту; 838,67 доларів США (по курсу НБУ 6 703,48 грн) - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором №0 від 11 червня 2008 року в розмірі 29 424,28 долари США, що за курсом НБУ станом на 28 жовтня 2013 року становить 235 188,24 грн, з яких: 17 497,72 доларів США (по курсу НБУ 139 859,28 грн) - кредитна заборгованість; 8 916,49 доларів США (по курсу НБУ 71 269,50 грн) - заборгованість по процентах; 2 171,40 долар США (по курсу НБУ 17 355,98 грн) - пеня за прострочення сплати кредиту; 838,67 доларів США (по курсу НБУ 6 703,48 грн) - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором №0 від 11 червня 2008 року в розмірі 29 424,28 долари США, що за курсом НБУ станом на 28 жовтня 2013 року становить 235 188,24 грн, з яких: 17 497,72 доларів США (по курсу НБУ 139 859,28 грн) - кредитна заборгованість; 8 916,49 доларів США (по курсу НБУ 71 269,50 грн) - заборгованість по процентах; 2 171,40 долар США (по курсу НБУ 17 355,98 грн) - пеня за прострочення сплати кредиту; 838,67 доларів США (по курсу НБУ 6 703,48 грн) - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по оплаті судового збору по 587,97 грн з кожного.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2014 року за наслідком перегляду справи за апеляційною скаргою основного позичальника - ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні апеляційної скарги, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року залишено без змін.

12 листопада 2020 року ОСОБА_2 подала суду заяву про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року, мотивуючи її тим, що дане рішення суду є необґрунтованим, таким, що ухвалене з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, прав та обов`язків сторін, неправильним застосуванням норм матеріального права, а також порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 20 січня 2014 року в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені залишено без задоволення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 з поважних причин пропустила строк перегляду заочного рішення, тому вирішив поновити їй такий строк. В частині підстав для скасування, прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не подано доказів, які підлягають оцінці при розгляді даної справи та мають істотне значення для вирішення справи. Фактично доводи заяви зводяться до незгоди з прийнятим рішенням.

18 грудня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 287 ЦПК України ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянтка зазначила, що ухвалюючи заочне рішення, суд виходив з того, що всі відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності не подали. Вона не жується з такими висновками суду, оскільки сам факт надсилання судової повістки чи повідомлення про виклик до суду, яке згодом повернулося як невручене, не може вважатись належним повідомленням про розгляд справи.

По суті спору апелянтка вказала, що згідно з умовами кредитного договору від 11 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», а також згідно з умовами додаткової угоди №1 від 27 лютого 2009 року сторони визначили кінцевий термін повернення кредиту, а саме до 10 червня 2013 року.

Поряд з цим, умовами договору передбачено розмір і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язань, яке виникло на основі договору.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, апелянтка вважає, що приписи про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

ОСОБА_2 вказала, що в матеріалах справи містяться копії адресованих позичальнику та поручителям вимог від 11 вересня 2013 року, якими позивач вимагав виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, сплати нарахованих процентів, що на 28 жовтня 2013 року разом становить 25 976,77 доларів США, з яких: 17 497,72 доларів США кредитна заборгованість; 8 479,05 доларів США заборгованість по прострочених процентах.

З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що позивач неправомірно та безпідставно нарахував проценти за користування кредитом після того, як договір припинив свою дію 10 червня 2013 року, тобто по закінченню строку кредитування, що суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Відтак, вважає, що рішення суду в частині стягнення процентів за користування кредитом є незаконним.

ОСОБА_2 не погоджується також з рішенням суду в частині солідарного стягнення заборгованості, оскільки таке суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14.

У згаданій постанові Верховний Суд України роз`яснив, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для строкового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Апелянтка також посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-436цс15, згідно якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України). У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

ОСОБА_2 вказує, що з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості слідує, що починаючи з листопада 2010 року позичальник допустив прострочення сплати процентів, а з вересня 2011 року припинив здійснювати платежі на погашення кредиту та процентів. При цьому з даним позовом банк звернувся в суд 01 листопада 2013 року.

Відтак , суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні позовних вимог до неї в частині щомісячних платежів, по яких припинилась порука.

ОСОБА_2 також не погоджується з рішенням суду і в частині стягнення пені.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити частково.

Представник АТ «УкрСиббанк» Дорогань В.О. в порядку ст. 360 ЦПК України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. У поданій суду заяві від 09 березня 2021 року просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за скаргою ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення наведеній нормі в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 неналежно виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості він не надав, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як поручителі, несуть солідарну відповідальність у повному обсязі, а тому є всі підстави стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором.

Однак повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 36 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних та кінцевим терміном погашення кредиту 10 червня 2011 року (т. 1 а.с. 7-11).

27 лютого 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, якою кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 10 червня 2013 року (т.1 а.с.12-13).

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 11 червня 2008 року між банком та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно яких поручителі зобов`язалися перед кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 в повному обсязі, відповідальність поручителів та боржника є солідарною. У зв`язку із продовженням терміну виконання ОСОБА_3 основного зобов`язання до 10 червня 2013 року з поручителями 27 лютого 2009 року укладено відповідні додаткові угоди до договорів поруки (т. 1 а.с. 14-19).

Також встановлено, що ОСОБА_3 порушував графік погашення кредиту, у зв`язку з чим станом на 28 жовтня 2013 року у нього виникла заборгованість в розмірі 29 424,28 долари США (за курсом НБУ станом на 28 жовтня 2013 року - 235 188,24 грн), з яких: 17 497,72 доларів США (139 859,28 грн) - кредитна заборгованість; 8 916,49 доларів США (71 269,50 грн) - заборгованість по процентах; 2 171,40 долар США (17 355,98 грн) - пеня за прострочення сплати кредиту; 838,67 доларів США (6 703,48 грн) - пеня за прострочення сплати процентів.

Наведене підтверджується розрахунком заборгованості (т. 1 а.с. 26-32).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору.

У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці.

За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу, встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Таким чином, сторонами кредитного договору погоджено нарахування банком процентів за користування кредитними коштами за підвищеною процентною ставкою понад встановлений договором термін до моменту погашення кредитної заборгованості.

Цим спростовуються доводи апелянта щодо помилковості нарахування банком процентів по кредиту по закінченні строку кредитування, оскільки кредитним договором встановлено проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення ним виконання грошового зобов`язання і ці проценти охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року, справа № 5017/1987/2012, провадження № 12-289гс18 Верховним Судом надано роз`яснення чи слід розглядати визначені кредитним договором проценти за неправомірне користування кредитом як передбачені статтею 625 ЦК України проценти, які боржник повинен сплатити у випадку прострочення грошового зобов`язання. При цьому, суд зіслався на правові висновки щодо застосування відповідної норми права в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, зазначивши наступне.

«Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 18).

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (п. 19).

Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України» (п. 20).

Разом з тим, умови договору не містять положень щодо нарахування позичальнику пені за прострочення сплати кредиту та пені за прострочення сплати процентів понад встановлений договором термін, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення пені, нарахованої після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.

Тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 902,15 долари США та пені за прострочення сплати процентів в розмірі 383,14 долари США, яка нарахована після 10 червня 2013 року, є помилковим.

Крім того, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час дії спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 756/2590/18, провадження № 61-12710св20.

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, наданої позивачем (т.1 а.с. 26-32), прострочення платежів почалося з 28 вересня 2011 року, а оскільки порука є припиненою щодо тих щомісячних платежів, строк сплати яких настав більше ніж за шість місяців до звернення кредитора з позовом до суду з вимогою до поручителя, то порука ОСОБА_2 припинилася щодо всіх щомісячних платежів, строк сплати яких настав до 01 травня 2013 року, оскільки банк звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості з поручителя 01 листопада 2013 року.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по процентах, нарахованих до 01 травня 2013 року, в розмірі 6 705,37 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту, нарахованої до 01 травня 2013 року, в розмірі 1 002,30 долари США та пені за прострочення сплати процентів, нарахованої до 01 травня 2013 року, в розмірі 352,73 долари США, оскільки порука ОСОБА_2 в цій частині припинилася.

Відтак стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року в розмірі 19 711,84 доларів США, з яких: 17 497,72 доларів США (що в еквіваленті складає 139 859,28 грн) кредитна заборгованість, 2 214,12 доларів США (що в еквіваленті складає 17 492,18 грн) заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01 травня 2013 року по 28 жовтня 2013 року, та 2 956,92 грн, з яких: 2 134,77 грн пеня за прострочення сплати кредиту за період з 01 травня 2013 року по 10 червня 2013 року, 822,15 грн пеня за прострочення сплати процентів за період з 01 травня 2013 року по 10 червня 2013 року. При цьому, пеня нарахована в гривнях за курсом НБУ на день прострочення.

Інші вимоги ПАТ «УкрСиббанк» щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року задоволенню не підлягають.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 370 ЦПК України передбачено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу за кредитним договором №0 від 11 червня 2008 року не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з апелянта та позичальника суми боргу з ухваленням нового рішення в цій частині. В зазначеній частині підлягає скасуванню і ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2014 року в порядку ст. 370 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу за кредитним договором №0 від 11 червня 2008 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку суми боргу за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені - задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ПАТ «УкрСиббанк» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, код 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року в розмірі 19 711,84 доларів США (дев`ятнадцять тисяч сімсот одинадцять доларів США 84 центи), з яких: 17 497,72 доларів США кредитна заборгованість (що в еквіваленті складає 139 859,28 грн), 2 214,12 доларів США заборгованість за процентами (що в еквіваленті складає 17 492,18 грн), та 2 956,92 грн (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 92 копійки), з яких: 2 134,77 грн пеня за прострочення сплати кредиту, 822,15 грн пеня за прострочення сплати процентів.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Девляшевський В.А.

Горейко М.Д.