ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/448/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хом`ячука Юрія Павловича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр», на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 січня 2021 року у складі судді Рядчої Т.І. у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ТОВ «Виробничо-житловий центр» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь заявника заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, яка складається з основної заборгованості, інфляційних нарахувань на суму боргу та трьох відсотків річних, а також судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 січня 2021 року ТОВ «Виробничо-житловий центр» відмовлено у видачі судового наказу та роз`яснено заявнику право на звернення до суду в позовному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат Хомячук Ю.П., який діє в інтересах ТОВ «Виробничо-житловий центр», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що разом із вимогами про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, яка складається з основної заборгованості, інфляційних нарахувань на суму боргу та трьох відсотків річних, заявник просив стягнути судові витрати у тому числі і на професійну правничу допомогу, які не є безспірними і входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює їх стягнення за правилами наказного провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 3 ч.1 ст.161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Разом з тим, частинами 1 та 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч.3 ст.165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком у загальному розмірі 2895,07 грн, яка складається з основної заборгованості 2525,76 грн, інфляційних нарахувань на суму боргу 215,55 грн та трьох відсотків річних 215,55 грн.

При цьому він просив суд стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 210,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3250,00 грн.

За своїм змістом судовий наказ це механізм захисту неоспорюваних прав, передбачений Розділом ІІ Цивільного процесуального кодексу України і є формою безспірного одностороннього стягнення.

Зважаючи на те, що одночасно із вимогами про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, за якими відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України може бути видано судовий наказ, заявник порушив ще й питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, стягнення яких не є безумовним, неоспорюваним та безспірним, оскільки іншій стороні належить право заявляти клопотання про їх зменшення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за таких умов слід відмовити у видачі судового наказу, адже разом із заявленими безспірними вимогами одночасному вирішенню підлягає і питання стягнення вищезазначених витрат, яке не є безумовним на відміну від витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Хом`ячука Юрія Павловича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-житловий центр», залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.1 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Дата складання повного тексту постанови 23.02.2021 року

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська