Справа №: 398/3200/20
провадження №: 2/398/355/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" березня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Бугайченко Т.А., з участю секретаря судового засідання Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Ковальов Андрій Ігорович до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів звернувся до суду з позовом в інтересах позивачів, в якому просить:

- стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 3185 грн. 84 коп. у відшкодування заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди;

- стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 50000 грн. в якості матеріальної компенсації моральної шкоди, пов`язаної з його лікуванням, а також заподіяної фізичним болем та стражданнями у зв`язку з ушкодженням здоров`я;

- стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 50000 грн. в якості матеріальної компенсації моральної шкоди, пов`язаної з її лікуванням, а також заподіяної фізичним болем та стражданнями у зв`язку з ушкодженням здоров`я;

- стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. витрат на сплату судового збору та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу;

- стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 1681 грн. 60 коп. витрат на сплату судового збору та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 червня 2020 року о 00 год. 05 хв. в м. Олександрія на перехресті вул. Студентська та пр. Соборного ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DACIA Logan», номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «ВАЗ 21121», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку, та здійснив з ним зіткнення, після чого автомобіль «ВАЗ 21121», номерний знак НОМЕР_2 , допустив наїзд на автомобіль «ВАЗ 217230», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , чим порушив вимоги п. п. 2.3, 10.4 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою судді Олександрійського міськрайонного суду від 06.08.2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00грн.

Під час вказаної ДТП пасажири автомобіля ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження.

Так, згідно довідки КП «Центральна міська лікарня м.Олександрії» у ОСОБА_1 було зафіксовано тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, осадження голови, забою правої кисті, забою лівого суглобу. Від госпіталізації ОСОБА_1 відмовився та лікувався вдома.

ОСОБА_2 було госпіталізовано до КП «Центральна міська лікарня м.Олександрії», де вона перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 21.06.2020 року по 02.07.2020 року.

Як вбачається з епікризу виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4322 ОСОБА_2 було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана голови, субкон`юктивальний крововилив OS.

За час лікування ОСОБА_2 на придбання медикаментів та на дослідження головного мозку було витрачено 3185,84грн.

Станом на дату ДТП ОСОБА_3 мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО6301211, укладений з ПАТ №НАСК Оранта».

Таким чином, саме страхова компанія, на думку представника позивачів, повинна відшкодувати шкоду, яку було завдано позивачам вказаною ДТП.

Так, розмір матеріальної шкоди, яку було спричинено ОСОБА_2 , становить 3185,84грн. - це кошти, які були витрачені останньою на лікування.

Позивач ОСОБА_1 матеріальну шкоду стягнути не просить.

Крім того, позивачам було спричинено моральну шкоду, розмір якої кожен з позивачів оцінює в 50000,00грн.

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди представник позивачів зазначає, що внаслідок вказаної ДТП позивачі зазнали фізичного болю та нервового потрясіння. Позивач ОСОБА_2 протягом часу, який перебувала на лікуванні в медичному закладі, була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, спілкуватися з друзями у необхідному обсязі, відчувала біль, нудоту та головокружіння, які до цього часу повністю не минули. Будучи молодою дівчиною, вона ретельно піклується про свій зовнішній вигляд, а травми у вигляді забитої рани голови та субкон`юктивальний крововилив OS протягом тривалого часу не давали їй можливості спокійно дивитись на своє відображення у дзеркалі. До цього часу ОСОБА_2 відчуває страх та дискомфорт щоразу коли сідає до автомобіля, навіть поїздки у громадському транспорті нагадують їй про події, що мали місце 21.06.2020 року, та тримають у напрузі під час будь-якої подорожі. Позивач ОСОБА_1 хоча й здійснював лікування самостійно в домашніх умовах, однак наслідки отриманих травм, що полягають у больових відчуттях та запамороченнях, він відчуває до цього часу. Так, щоразу беручи до правої руки щось важке потерпілий відчуває тягнучий біль у зап`ястку, який було травмовано під час ДТП. Головні болі та запаморочення не дають йому можливості проявляти фізичну активність у звичному для нього до ДТП обсязі. Крім тог, він відчуває переживання, пов`язані з пересуванням у транспорті, погано спить уночі, що змушує його приймати заспокійливі та снодійні препарати.

Зазначені обставини призвели до втрати позивачами нормальних життєвих зв`язків та вимагають він них докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Винуватець ДТП ОСОБА_3 за час, що минув після ДТП, не вчинив жодних дій, спрямованих на відновлення самопочуття позивачів, бо, принаймні, на їх моральну підтримку, тому, на думку представника позивачів, визначений позивачами розмір матеріальної та моральної шкоди є розумним та справедливим.

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду від 23.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

27.10.2020 року від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на позов, відповідно до яких просить суд відмовити позивачам в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовує тим, що згідно п.1 ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілі чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Ні позивачі, ні їх представник з такою заявою до страхової компанії не звертались. В разі надання ОСОБА_2 якісних копій фіскальних чеків підтверджуючих придбання лікарських препаратів відповідно до поставленого діагнозу, НАСК «Оранта» не буде заперечувати проти виплати 3185,84грн. матеріальної шкоди.

Разом з тим, відповідач категорично заперечує щодо виплати позивачам моральної шкоди в сумі по 50000,00грн. кожному, оскільки в матеріалах справи не містяться докази того, що НАСК «Оранта» заподіяла позивачам фізичних та моральних страждань. Відповідно до п.26.1 ст.26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тобто в даному випадку, враховуючи суму матеріальної шкоди, сума моральної шкоди, яка підлягає виплаті відповідачем позивачу ОСОБА_2 становить 159,29грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу представник відповідача зазначає, що питання щодо страхової виплати могло бути врегульоване в досудовому порядку відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», натомість представник позивачів цим правом не скористався. Вказане, на думку представника відповідача, свідчить про неправильні дії з боку представника позивачів, які можуть розцінюватись як зловживання правами Довірителя, а саме ігнорування вказаного Закону України. Тобто, замість того щоб звернутись до страхової компанії з відповідною заявою, представник позивачів подає позов до суду і вимагає за свої послуги гонорар у сумі 10000,00грн. з кожного з позивачів. Тому, беручи до уваги штучно створену необхідність у даній справі витрат на правничу допомогу, представник позивача вважає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що звернення потерпілих до суду було безпідставним і виключно за їх ініціативою.

07.12.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання відповідно до якого начальником відділу врегулювання збитків головного офісу ЕАСК «Оранта», проаналізувавши надані позивачем ОСОБА_2 фіскальні чеки про придбання лікарських засобів на лікування травм, отриманих внаслідок ДТП, зроблено висновок, що 106,25грн. не підлягають відшкодуванню, оскільки придбані товари на вказану суму не пов`язані з лікуванням основного діагнозу: 31,75грн. та 12,50грн. - вартість придбання мін. води, а чек на суму 62,00грн. виконаний неякісно.

Ухвалою суду від 08.12.2020 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги за позовом підтримали і просили їх задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні вказала, що ПАТ "НСК"Оранта" готова виплатити ОСОБА_2 2228,55 грн витрат на лікування, 111,43 грн моральної шкоди, а у задоволенні решти позовиних вимог просила відмовити з підстав зазначених у запереченнях на позов.

Представник третьої особи ОСОБА_3 , адвокат Тимченко Б.О., в судовому засіданні, вимоги за позовом залишив на розсуд суду. Але просив суд звернути увагу, що відповідальність ОСОБА_3 була застрахована відповідачем у справі, а ДТП, яке мало місце є страховим випадком.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

В силу ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою судді Олександрійського міськрайонного суду від 06.08.2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00грн., а саме за те, що він 21 червня 2020 року о 00 год. 05 хв. в м. Олександрія на перехресті вул. Студентська та пр. Соборного, керуючи автомобілем «DACIA Logan», номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «ВАЗ 21121», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку, та здійснив з ним зіткнення, після чого автомобіль «ВАЗ 21121», номерний знак НОМЕР_2 , допустив наїзд на автомобіль «ВАЗ 217230», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 (а.с.14). Постанова набрала законної сили 18.08.2020 року (а.с.95).

Згідно положень ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно копії медичної картки ОСОБА_1 в КП «Центральна міська лікарня м.Олександрії» в останнього 21.06.2020 року було зафіксовано тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, осаднення голови, струс головного мозку, забій правої кисті, забій лівого колінного суглобу, а 26.06.2020 року встановлено діагноз: ЧМТ, забійні садна голови, забій(ушиб) лівої реберної дуги (а.с.16).

Відповідно до епікризу виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4322 ОСОБА_2 , яка в період з 21.06.2020 року по 02.07.2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Центральна міська лікарня м.Олександрії», встановлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забита рана голови, субкон`юктивальний крововилив OS, міопатія слабкого ступеня ОИ, хронічний латентний пієлонефрит, стадія неповної ремісії(а.с.17).

27.06.2020 року ОСОБА_2 було зроблено обстеження головного мозку (а.с.18).

Як свідчить довідки про результати проведеної перевірки матеріалів за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 21.06.2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були пасажирами автомобіля ВАЗ 21121, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з яким допустив зіткнення ОСОБА_3 (а.с.3).

Частиною першою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до положень статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Суд констатує, що дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «DACIA Logan», номерний знак НОМЕР_1 ,є страховим випадком, оскільки шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини власника чи володільця джерела підвищеної безпеки.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження настання дорожньо-транспортної пригоди як внаслідок непереборної сили так і внаслідок умислу потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі - Закону № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим Законом визначається забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки «DACIA Logan 1.6», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , застрахований в ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується Полісом серії АО № 6301211 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 130000,00 грн., розмір франшизи - 950грн., строк дії з 16.11.2019 року до 15.11.2020 (а.с.83).

Згідно положень ч.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.(підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

У межах справи, що розглядається, підлягає з`ясуванню питання, чи є обов`язковим попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування для задоволення судом вимог про відшкодування шкоди, заявлених таким потерпілим до страховика. Вирішуючи зазначене питання, суд керується такими міркуваннями.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика, ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 24.06.2020 року, а позов до суду подано 21.09.2020 року, тобто в межах установленого законом трьохрічного строку.

Відповідно до ст.23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Враховуючи надані представником позивача ОСОБА_2 докази понесених останньою витрат на лікування, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Так, відповідно до долучених до матеріалів справи фіскальних чеків, вартість ліків, які було придбано ОСОБА_2 в період її перебування на лікуванні в медичному закладі становить 1704,80грн. (фіскальні чеки: від 22.06.2020 року на суму 235,00грн. та на суму 339,50грн., від 23.06.2020 року на суму 299,50грн. та на суму 501,50грн., від 27.06.2020 року на суму 106,60грн., від 29.06.2020 року на суму 149,70грн. та на суму 11,00грн., від 01.07.2020 року на суму 62грн.). Вказані в фіскальних чеках ліки відповідають препаратам, зазначеним у епікризі виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4322, які були призначені лікарем ОСОБА_2 для лікування. При цьому, суд вважає за необхідне вирахувати з загальної суми за вказаними фіскальними чеками вартість придбаної позивачем води: 22.06.2020 року на суму 9,95грн. та 24.06.2020 року на суму 12,50грн., оскільки вказані товари не були придбані позивачем за призначенням лікаря(а.с.21-22).

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що в зв`язку з неякісною копією фіскального чека, яку було надано ОСОБА_2 до страхової компанії, не підлягають стягненню також грошові кошти в сумі 62,00грн. за фіскальним чеком від 01.07.2020 року, оскільки з долученої до позову копії вказаного чеку вбачається придбання ОСОБА_2 саме медичних препаратів призначених їй лікарем.

Крім того, за призначенням лікаря 27.06.2020 року ОСОБА_2 було зроблено комп`ютерну томографію головного мозку, вартість якої згідно розрахункової квитанції №92 від 27.06.2020 року становить 700,00грн.(а.с.23)

При цьому, долучена до позовної заяви роздруківка руху коштів по картковому рахунку не може бути прийнята судом як належний доказ понесених ОСОБА_2 витрат на лікування, оскільки з вказаної роздруківки не можливо встановити ні власника картки ні які саме товари було придбано в аптеках(а.с.19-20).

Враховуючи викладене розмір матеріальної шкоди, які підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 становить 2382,35грн. (1704,80(загальна сума за фіскальними чеками) - 22,45 (вартість придбаної води) + 700,00(вартість КТ головного мозку).

При визначенні моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду,заподіяну здоров`ю.

Відповідно до ст.9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхова сума-грошова сума,в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Аналізуючи вказані норми, суд приходить до висновку, що статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тобто передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Висновки суду повністю узгоджуються з висновками щодо застосування відповідних норм права, викладених в Постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року № 157/353/16-ц.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 119,12грн.( 2382,35грн. х 5%), а позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають взагалі, оскільки останнім позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди (страхової виплати) заявлено не було.

Отже з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 необхідно стягнути 2382,35грн. матеріальної шкоди та 119,12грн. моральної шкоди, а всього 2501,47грн.

В задоволені вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачами, надано: договори про надання правничої допомоги від 05.08.2020 р. укладеними між: адвокатом Ковальовим А.І і ОСОБА_1 (договір №84-20/ППД, та між адвокатом Ковальовим А.І і ОСОБА_2 (договір №83-20/ППД; розрахунки витрат на надання правничої допомоги за обома договорами, за якими загальна вартість послуги за кожним Договором окремо становить 10000,00грн., з яких: 2000грн. вартість складання позовної заяви, 2000грн. участь представника в підготовчому судовому засіданні, 3000грн. - участь представника в одному судовому засіданні під час розгляду справи по суті(орієнтовно 2 судових засідання); квитанції до прибуткового касового ордера від 05.08.2020 року №84-20 та № 83-20; ордери серія КР №033144 та серія КР №033143, а також копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КР №000205(а.с.25-37).

Підпунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до судових витрат у виді витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Також ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В частині 4 цієї ж статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ЦПК України).

Представник відповідача в своїх запереченнях просить відмовити в задоволенні вимог позивачів щодо стягнення моральної шкоди, витрат на правничу допомогу та судового збору, обґрунтовуючи тим, що звернення позивачів до суду з вказаним позовом було безпідставним і виключно за їх ініціативою.

Однак, враховуючи, що позивач має право на власний розсуд обрати один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права, або звернутись до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, або звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування, такі вимоги є законними та підлягають частковому задоволенню.

Як свідчить наданий представником позивачів розрахунок виконаних робіт розмір витрат на правничу допомогу кожного з позивачів становить 10000грн. з яких: 2000грн. вартість складання позовної заяви, 2000грн. участь представника в підготовчому судовому засіданні, 3000грн. - участь представника в одному судовому засіданні під час розгляду справи по суті(орієнтовно 2 судових засідання).

Виходячи із зазначених вище вимог закону, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , розмір відшкодування сплачених останньою судових витрат на правничу допомогу , що підлягає стягненню складає 470,33 грн. (2501,47(розмір задоволених вимог) / 53185,84 (розмір заявлених вимог) х 10000).

Вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають в зв`язку з відмовою у задоволенні його позовних вимог.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, представником відповідача подано не було.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК також слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Отже, з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 79,09грн. (2501,47(розмір задоволених вимог) / 53185,84 (розмір заявлених вимог) х 1681,60).

Вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення судового збору задоволенню не підлягають в зв`язку з відмовою у задоволенні його позовних вимог.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 : матеріальну шкоду на суму 2382 (дві тисячі триста вісімдесят дві)грн. 35коп., моральну шкоду на суму 119(сто дев`ятнадцять)грн. 12коп., витрати на правничу допомогу в сумі 470(чотириста сімдесят)грн. 33коп. та судовий збір в сумі 79(сімдесят дев`ять)грн. 09коп.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає: АДРЕСА_2 ,

представник позивачів: ОСОБА_7 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д корп. «Г», ,

третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_4 ;

представник ОСОБА_3 , адвокат Тимченко Богдан Олександрович, адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м.Олександрія, вул. Першотравнева, 43;

представник відповідача : Панкова Інна Анатоліївна, місце проживання: АДРЕСА_5 , діє на підставі довіреності від 08.10.2020 року.

Повний текст рішення складено 29.03.2021 року.

Суддя Т.А. Бугайченко