Номер провадження: 22-ц/813/5526/21
Номер справи місцевого суду: 511/2384/16-ц
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

У жовтні 2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 23054.25 грн.

Вимоги обгрунтовували тим, що згідно укладеного договору № б/н від 27.09.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2016 року має заборгованість - 23054,25 грн, яка складається з наступного:

1452,75 грн. - заборгованість за кредитом;

16735.02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3292,47 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн . - штраф (фіксована частина).

1074,01 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути заборгованість.

При цьому зазначає, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2016 року має заборгованість 23054,25 грн., яку просять стягнути з відповідача та судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.12.2016 рокупозовну заяву ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приват Банк заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.09.2010 року у розмірі:

- 23054,25 грн., яка складається з наступного:

- 1452.75 грн. - заборгованість за кредитом;

- 16735,2 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3292,47 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 500.0 грн. - штраф (фіксована частина).

- 1074,1 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приват Банк в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 378.00 грн. та витрати пов`язані з публікацією оголошень в газетах про виклик відповідача в сумі 830 гривень.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 25.03.2021 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, судом не встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно встановлені обставини справи, які мають значення для справи, що призвело до винесення судом незаконного рішення.

Крім того заявник зазначає, що рішення підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового, яким відмовити в позовних вимогах повністю, у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуального права,.

Зокрема зазначає, що:

- Умови та правилами надання банківських послуг не є належним доказом;

- він не був сповіщений про час та місце розгляду справи;

- банком не надано самого кредитного договору б/н, який укладався між мною та банком за моїм підписом, не надано повного розгорнутого розрахунку з зазначенням виплат по кредитному договору, та з чого складається сума боргу перед банком ( не вказано відсотки, пеня тощо);

- суд не взяв до уваги факт, що позивачем пропущено строк звернення до суду - строк позовної давності, так як кредит він отримав 27.09.2010 року, а позивач звернувся до суду лише у жовтні 2016 року, тобто через 6 років після отримання кредитних коштів;

- у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру;

- винесене рішення не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, є незаконним і необґрунтованим;

- рішення ґрунтується на припущеннях, не відображено в судовому рішенні всіх встановлених, доведених та не визнаних і підтверджених відповідачем фактів по даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Згідно п.1.7 Статуту АТ КБ Приватбанк, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України за № 519 від 21.05.2018 року, АТ КБ Приватбанк є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ Приватбанк.

Так, АТ КБ Приватбанк є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ Приватбанк, та відповідно належним позивачем по справі.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.09.201 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.4-7).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6).

До анкети-заяви банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 7-32).

Згідно розрахунку відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2016 в розмірі 23054,25 грн., з яких:

- 23054,25 грн., яка складається з наступного:

- 1452.75 грн. - заборгованість за кредитом;

- 16735,2 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3292,47 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 500.00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 1074,10 грн. - штраф (процентна складова).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Задовольняючи позовну заяву, районний суд виходив з того, що позичальник, відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в сумі, строках та на умовах, що передбачені кредитним договором у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість в розмірі заборгованість - 23054,25 грн.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналогічні положення містяться у статті 57 ЦПК України (2004р.).

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як роз`яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо).

Однак, в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України, суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів та заперечень, а перевірка обставин щодо законності підстав для нарахування у якості заборгованості за кредитним договором процентів за користування кредитом, пені та штрафу має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Проте, в порушення вказаних принципів цивільного процесу позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Так, згідно з інформацією, викладеною у анкеті-заяві відповідача ОСОБА_1 від 27.09.2010 року, він висловив свою згоду з тим, що ця анкета-заява разом із Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 6, 7-8, 9-32).

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

У той же час, позивачем, ПАТ КБ «Приватбанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Анкетою-заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг з підписом відповідача ОСОБА_1 .

Частинами 1 та 2 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15 висловив правову позицію з приводу того, що «за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності та процентної ставки, не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором».

Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, останній разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений Банком до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі №6-16цс15, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція була висловлена Верховного Суду України у постановах від 10 червня 2015 року у справі №6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15.

Таким чином, Банком не доведено факту укладення кредитного договору в належній формі та узгодження його істотних умов, як то: відсотки за користування кредитом, комісія та її розмір; неустойка та її розмір, а відповідно, такий договір в силу ч. 2 ст. 1055 ЦК України є нікчемним, а отже відсутні підстави для стягнення з позичальника на користь банку нарахованих ним відсотків, комісії та неустойки.

Щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно частини 3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині 4 указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином, у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд України в постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 частини першої статті 355 ЦПК України у справі №6-1374цс17 від 11.10.2017р..

Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 висловив аналогічну правову позицію.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27.09.2010 року станом на 30.09.2016 року, Банком застосовується відсоткова ставка починаючи з 36,00% річних до 43,20% річних (а. с. 4-5).

Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, застосованої Банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.

Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 36,00% річних та підстав її підвищення до 43,20% річних, не надано жодного доказу сповіщення відповідача ОСОБА_1 про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином, а таким чином і вимоги щодо стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом в розмірі 16 735,02 грн. є необґрунтованими.

Крім того, Банк одночасно нарахував та просив стягнути з відповідача суму нарахованої комісії та пені в розмірі 3292,47 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1074,01 грн.

Однак, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15.

Також, за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України в постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 частини першої статті 355 ЦПК України у справі № 531/648/15-ц від 06.09.2017р.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, вимоги Банка про стягнення з відповідача суму нарахованої комісії та пені в розмірі 3292,47 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1074,01 грн. також є необґрунтованими.

У зв`язку з тим, що відповідачем не спростовано існування заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1452,75 грн., колегія суддів вважає за можливе задовольнити вимоги Банку в цій частині.

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позичальник, відповідач ОСОБА_1 , не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Тому права Банку були порушені і підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту в розмірі 1452,75 грн.

Отже, вимоги Банку підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1452,75 грн.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Судова колегія відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що він не був належним чином повідомлений про час, місце та дату судового засідання, оскільки за довідкою Роздільнянського РС ГУДМС України в Одеській області від 27.10.2016 року, він не зареєстрований в Одеській області та викликався в судове засідання відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України.

Щодо застосування строку позовної давності

Посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про застосування строку позовної давності у зв`язку з тим, що Банк пропустив строк, так як кредит він отримав 27.09.2010 року, а позивач звернувся до суду у жовтні 2016 року, тобто через 6 років після отримання кредитних коштів, що є підставою для відмови у позові, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до статті ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності за жодних обставин не може прийматись до уваги, оскільки можливість застосування такого строку пов`язана лише із наявністю про це відповідної заяви сторон до суду першої інстанції .

Подача такої заяви до апеляційного суду не приймається до уваги, оскільки боржник був належним чином повідомлений про час, місце та дату судового засідання та заяви до районного суду не подавав.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що порушення судом норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, 549, 638, 639, 1056-1 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1452,75 грн.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України та з врахуванням суми та ціни позову відсоток задоволення позову становить 6%, а тому стягненню з відповідача підлягає сума 82,62 грн, а з АТ КБ «Приватбанк`на користь відповідача - 1942,98 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2016 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 17.02.2009 року Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області, НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (місце знаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570, МФО №305299, р/р № НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.09.2010 року у розмірі 1452,75 (одна тисяча чотириста п`ятдесят дві гривні сімдесят п`ять копійок). В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 17.02.2009 року Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області, НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570, МФО №305299, р/р № НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 82,68 (вісімдесят дві гривні шістдесят вісім копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, , МФО №305299, р/р № НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 17.02.2009 року Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області, НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1942,98 (одну тисячу дев`ятсот сорок дві гривні дев`яносто вісім копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.А.Гірняк

Судді С.М.Сегеда

Т.В.Цюра