Дата документу 16.03.2021 Справа № 310/2639/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 310/2639/20 Головуючий у 1-й інстанції Кошева О.А.
Номер провадження 22-ц/807/948/21 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 20 лютого 2009 року договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 лютого 2014 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору, станом на день її смерті утворилася заборгованість у розмірі 5401,22 грн.

На виконання вимог частини другої статті 1281 ЦК України 31 травня 2014 року позивачем направлена претензія (вимога кредитора) до Бердянської державної нотаріальної контори.

30 серпня 2019 року позивач направив претензію (вимогу кредитора) на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , проте відповідачами ніяких дій виконано не було.

Позивач вважав, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняли спадщину, до складу якої, у тому числі, входять кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені законодавством строки.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило на підставі статей 1268, 1281,1282 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2009 року у розмірі 5401,22 грн. та судовий збір.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався приписами ч. 4 ст. 1281 ЦК України, відповідно до яких кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги, що і є підставою для відмови в задоволенні позову. Судом першої інстанції було встановлено, що свої вимоги до спадкоємця АТ КБ «ПриватБанк» як кредитор пред`явив 30 серпня 219 року, проте про смерть ОСОБА_4 позивачу стало відомо 22 травня 2014 року.

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не урахував, що вимога кредитора може бути заявлена безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, що не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Таким чином, позивачем своєчасно направлено вимогу, оскільки до Бердянської державної нотаріальної контори претензія кредитора АТ КБ «ПриватБанк» направлена 31 травня 2014 року. Крім того, зазначають, що судом першої інстанції не було встановлено яке саме спадкове майно (рухоме чи нерухоме) залишилося після смерті померлого позичальника, його вартість, та чи покриває вартість спадкового майна розмір заборгованості спадкодавця. Отже, з боку суду не було проведено ряд дій, які б могли полегшити розгляд справи щодо витребування відомостей про наявність рухомого чи нерухомого майна, зареєстрованого за позичальником.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались, відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» не надходило, що в силу приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник АТ КБ «ПриватБанк», належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 166-167), до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка, направлена на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернулась до апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній» (а.с. 160-165). При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, колегія суддів колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, у вигляді заяви, підписаній ОСОБА_4 . З заяви вбачається, що ОСОБА_4 виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Кредитна Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у сумі 1000 грн. зі сплатою відсотків у розмір 2,5% на місяць на залишок заборгованості (а.с. 9).

З копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с. 20).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», станом на дату смерті ОСОБА_4 , її заборгованість перед банком за кредитним договором від 20 лютого 2009 року становила 5401,22 грн. та складалася з: тіло кредиту - 4196,06 грн., проценти за користуванням кредитом - 868,97 грн., заборгованість з пені - 336,19 грн. (а.с. 6-8).

22 травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу Бердянської державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора в порядку, передбаченому статтею 1281 ЦК України (а.с. 28).

23 червня 2014 року у відповідь на вищезазначену претензію кредитора, Бердянська державна нотаріальна контора повідомило ПАТ КБ «ПриватБанк» про заведення спадкової справи № 239/2014 на підставі їх претензії (а.с. 24).

30 серпня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направлено лист-претензію до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, яку останні не виконали (а.с. 25-30).

Відповідачі у суді першої інстанції не заперечували факт прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , проте вони заперечували наявність спадкового майна, за рахунок якого можна виплатити борг. Зазначали, що на момент смерті ОСОБА_3 , їй не належало будь-якого рухомого або нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 травня 2020 року (а.с. 55). Крім того, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначили, що банком пропущено строки, передбачені ст. 1281 ЦК України (а.с. 54), та суд погодився з цими доводами.

Проте такі висновки не відповідають чинному законодавству, матеріалам справи та висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладеним в постановах Верховного Суду, які у відповідності до вимог ч. 3 ст. 264 ЦПК України повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Встановлено, що вперше банк подав заяву кредитора до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку, а направлення листа-претензії розшуканим самим банком спадкоємцям у 2019 році є лише додатковою мірою, викликаною тим, що ці спадкоємці до нотаріуса з приводу спадщини до цього часу так і не звернулись.

При цьому, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимоги до спадкоємців померлого боржника і має на меті у передбачений законом строк проінформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора про смерть боржника та відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Така вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців, кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини спадкоємцями, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора, незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців, і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Отже, заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо їм самим, а через нотаріуса, не суперечить приписам ч. 2 статті 1281 ЦК України.

Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц, зокрема, пред`явлення вимоги може відбуватись як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Таким чином, банк пред`явив свої вимоги до спадкоємців 22 травня 2014 року, звернувшись до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України є помилковим.

Із заяви ОСОБА_4 про укладення кредитного договору та копії паспорта вбачається, що вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 22 квітня 1997 року (а.с. 9, 16).

З долучених до позовної заяви копій паспортів відповідачів вбачається, що вони зареєстровані за тією ж адресою: ОСОБА_1 з 15 березня 2013 року, ОСОБА_2 з 26 червня 2009 року (а.с. 17-19).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1279 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не подавали. Крім того, колегією суддів також враховується, що відповідачами визнається факт родинних відносин з померлою, факт прийняття ними спадщини після ОСОБА_4 , що в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України є підставами, які не підлягають доказуванню.

Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про знаходження у власності ОСОБА_4 нерухомого майна відсутні (а.с. 55).

Отже, за матеріалами справи не встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали у спадщину будь яке майно після смерті ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.

Натомість, відповідачами доведено відсутність у ОСОБА_4 майна на день її смерті.

Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. Обов`язок доведення обставин на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу.

Виходячи із суті спору, який полягає у необхідності погашення заборгованості померлого позичальника за кредитним договором за наявності особи, яка прийняла спадщину після його смерті, та принципу доведеності цих обставин, позивач мав надати докази на підтвердження обсягу успадкованого майна та його вартості.

Таким чином, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку задовольнити вимоги кредитора померлої ОСОБА_4 .

Крім цього, колегія суддів не може погодитися, із розрахунком наданим позивачем.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Разом з тим у анкеті-заяві позичальника відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим тілом кредитом.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо погашення заборгованості за простроченим кредитом, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відповідальності у вигляді пені, колегія суддів також дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі спадкоємців у розмірі 336,19 грн. є недоведеними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції при відмові в задоволенні позову помилково вважав, що позивачем пропущено строк для пред`явлення своїх вимог до спадкоємців, встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, проте суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів його прийняття.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 грудня 2020 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: