ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3643/21 Справа № 201/481/21 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року про відмову у відкритті провадження

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості зі сплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості зі сплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаної ухвали та направлення справи для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу невиплати пенсії, прийшовши до висновку, що предметом спору у цій справі є недоотримана позивачем сума пенсії, а тому подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Як убачається з матеріалів справи, предметом заявленого позову є стягнення заборгованості зі сплати щомісячного грошового утримання судді у відставці, яка виникла в результаті не виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 160/9221/18, яким: визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в перерахунку ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка оформлена рішеннями відділу з питань призначення та перерахунку пенсії № 6 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 жовтня 2018 року № 2294 та від 23 листопада 2018 року № 2806; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2018 року №№ Б-с-1168, Б-с-1168/1, Б-с-1168/2, Б-с-1168/3, Б-с-1168/4, Б-с-1168/5; від 12 листопада 2018 року №№ Б -с-1194, Б -с-1194/1, Б-с- 1194/2, Б-с-1194/3, Б-с-1194/4, Б с- 1194/5; від 10 жовтня 2018 року №№ Б-с-1082, Б-с-1082/1, Б-с- 10822, Б-с-1082/3, Б-с-1082/4, Б-с-1082/5, Б-с-1082/6, Б-с-1082/7, Б-с-1082/8 у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, виключивши нараховану та виплачену суму щомісячного довічного грошового утримання, за період з 01 січня 2017 року по 01 серпня 2018 року.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання вищевказаного рішення суду на підставі статті 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на це справа про застосування відповідно до статті 625 ЦК України заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палити Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не стосуються оскарження його владних повноважень щодо нарахування і виплати пенсії, або дій чи бездіяльності з приводу невиплати пенсії, а ґрунтуються на нормах ЦК України щодо порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, а отже спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що спір у справі є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також, судова колегія наголошує, що відмова скаржнику у відкритті провадження у справі є порушенням його конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Європейської Конвенції "Про захист прав та основоположних свобод людини".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко