Справа № 481/1850/20
Провадж.№ 2/481/64/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

18.03.2021 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Уманської О.В.,

за участі секретаря Кузьміної Н.П.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду м. Новий Буг, цивільну справу позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області, третя особа, без самостійних вимог приватний нотаріус Новобузького нотаріального округу Миколаївської області Самойленко Сергій Миколайович, про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

31.12.2020 позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, третя особа, без самостійних вимог приватний нотаріус Новобузького нотаріального округу Миколаївської області Самойленко Сергій Миколайович, про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на момент смерті останнього, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення додаткового строку для прийняття спадщини після його смерті. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 в позовній заяві зазначив, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємцем за законом сином спадкодавця, але заяви нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законом строк 6 місяців не подавав. При цьому, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивач проживав разом з ним, але спадкодавець був зареєстрований за іншою адресою. Оскільки позивач проживав разом із спадкодавцем своїм батьком, то після смерті останнього вважав, що фактично прийняв спадщину згідно з приписами ч.2 ст.1268 ЦК України. У грудні 2020 року позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, але йому було відмовлено у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку. Встановлення даного факту заявнику необхідно для вступу в права спадкоємця після смерті ОСОБА_3 . Крім того позивач просив надати йому додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

05.01.2021 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.02.2021 року ухвалою суду у справі було здійснено заміну відповідача, на належного Вільнозапорізьку сільську раду Баштанського (Новобузького) району Миколаївської області.

01.03.2021 року ухвалою суду підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Довгополий О.Б. не з`явились в судове засідання, представник надав суду заяву, в якій підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, також просив справу слухати без його участі, в зв`язку із відсутністю можливості, у нього та позивача, з`явитися в судове засідання.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про те надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заперечення щодо задоволення позову відсутні.

Третя особа, без самостійних вимог приватний нотаріус Новобузького нотаріального округу Миколаївської області Самойленко С.М. в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про перенесення слухання справи, чи про розгляд справи у його відсутність до суду також не надходили.

Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доводиться сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 від 14.05.1962 року видане повторно) ( а.с.10).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років, місцем смерті є місто Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ) (а.с.11)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років, місцем смерті є місто Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ) (а.с.11)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 85 років, місцем смерті є місто Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ) (а.с.12)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га розташовану в межах території Новополтавської сільської ради Новобузької міської ради Миколаївської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 035932 від 25.05.2004 року ( а.с.13).

Згідно інформації, яка надійшла від Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області позивач ОСОБА_2 , зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , і до 19.03.2015 року він проживав разом із батьком ОСОБА_3 , доглядав за ним, вів спільне господарство та поховав батька після смерті (а.с.14).

Відповідно до копії спадкової справи №97/2020 заведеної приватним нотаріусом Новобузького нотаріального округу Миколаївської області Самойленком С.М. остання заведена 21.12.2020 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі заяви позивача ОСОБА_2 . Відомості про наявність інших спадкоємців в матеріалах справи відсутні.

23.12.2020 року приватним нотаріусом Новобузького нотаріального округу Миколаївської області Самойленком С.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 до нотаріальної контори протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 не звертався, данні про його постійне проживання разом з померлим на день смерті відсутні. (а.с.15)

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено: якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно ч. 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Метою звернення заявника до суду є встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у зв`язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_3 фактично проживав разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , проте був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( частина 6).

Аналогічне за змістом визначення місця проживання (житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає) містить і стаття 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року (далі Закон).

Визначення терміну «постійне місце проживання», або будь-які часові критерії для визначення факту постійності, в чинному законодавстві відсутнє.

Проте судова практика при вирішенні житлових спорів виходить з того, що при вибутті на постійне місце проживання в інше жиле приміщення особа втрачає не тільки фактичне володіння жилим приміщення, а й наміри відноситься до нього, як до свого постійного місця проживання

Правилами частини 1 статті 6 Закону на особу покладено обов`язок зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (частина 10 статті 6 Закону).

Таке ж правило містить і пункт 7 Правил реєстрації проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207.

Проте реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (частини 2 статті 2 Закону).

Отже, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі 2 Закону не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, можуть бути підтверджені іншими належними і допустимими доказами, які має надати позивач.

Така правова позиція запроваджена Верховним Судом України, підтримана практикою Верховного Суду та викладена у постанові від 4 липня 2018 року (справа №444/2163/16ц) від 10 січня 2019 року (справа №484/747/17).

Згідно пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012року №296/5 у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Отже, визначення місця постійного проживання спадкоємця має визначатись судом за внутрішнім переконанням на підставі оцінки всіх доказів, наданих позивачем на підтвердження обставин, передбачених статтею 1268 ЦК.

Встановлено, що від встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом.

За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, його встановлення можливо лише в судовому порядку та необхідне для оформлення спадкових прав, тому вимоги позивача є обґрунтованими, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Між тим, суд вважає такою, що не підлягає до задоволення вимогу про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Розглядаючи ці вимоги, суд виходив із такого.

Згідно із ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, же, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

У свою чергу, норма ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦПК України зобов`язують сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас, якщо враховувати те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї, а згідно з ч.3 ст. 1272 ЦК спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини може звернутися до суду з позовом про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, то позивач, в силу наведених судом вище правових норм, повинний довести, що його він пропустив строк для прийняття спадщини.

Однак, будь - яких доказів цьому суд у своєму розпорядженні не мав.

З огляду на вищезазначене, у ракурсі установлених фактичних обставин цієї справи, з урахуванням наявних письмових доказів, суд не установив об`єктивних перешкод для оформлення позивачем права на спадщину у нотаріальному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем - його батьком ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на час смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, виходячи з аналізу положень ст..ст. 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини може бути визначений судом лише до тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час його смерті, та пропустили встановлений законом строк для подачі відповідної заяви про прийняття спадщини. Натомість, судом було встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті останнього, та, відповідно до ст.1268 ЦК України, може реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини у будь-який час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час смерті останнього, та вимоги про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, у даному випадку є взаємовиключними.

Будь - яких інших доказів, учасниками справи, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених ЦПК України, в той час як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у ході даного провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Як наслідок, позов підлягає частковому задоволенню, тобто лише в частині установлення факту проживання позивача із спадкодавцем до дня відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд

Ухвалив:

Позовну заяву задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .;

Відповідач: Вільнозапорізька сільська рада Баштанського району Миколаївської області, адреса: вул. Москаленка, 35 с. Вільне Запоріжжя, Баштанського району, Миколаївської області 55650;

Третя особа: приватний нотаріус Новобузького нотаріального округу Миколаївської області Самойленко Сергій Миколайович, адреса: вул. Харчука, 2/2 м. Новий Буг Миколаївської області, 5560.

Повний текст рішення складений 26.03.2021 року.

Суддя