Справа № 128/953/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

у складі:

головуючої - судді Ганкіної І.А.,

при секретарі - Жигаровій Д.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «УКРСОЦБАНК» в особі правонаступника АТ «Альфа-Банк», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Чуловського Володимира Анатолійовича, Центрального відділу ДВС у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

У с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ПАТ «УКРСОЦБАНК» в особі правонаступника АТ «Альфа-Банк», за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Чуловського В.А., Центрального відділу ДВС у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2018 року ОСОБА_1 із Єдиного реєстру боржників, дізнався про те, що Вінницьким районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження ВП 54765520. Позивач, через свого представника - Левицьку-Корчун В. І., ознайомився з матеріалам вище зазначеного ВП та став обізнаний про наступні обставини: 22 вересня 2017 року головним державним виконавцем Вінницького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Щегловою О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 547- 65520. Дана постанова державним виконавцем супровідним листом від 22.09.2017 року була направлена на адресу ОСОБА_1 , проте була повернута до органів ДВС із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП було відкрито на підставі виконавчого напису №16133, виданого 03.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.

У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено наступне: «...пропоную звернути стягнення на земельну ділянку пл. 0,1912га, кадастровий номер :03:001:0258, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Власником предмета іпотеки є ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору № 050/1-755 було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по Договору кредиту № 057/38- 305 від 26.05.2008 року, кредитором за яким є ПАТ «Укрсоцбанк». боржником по кредитному договору є ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, пропоную задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору з 09.02.2015 року по 09.02.2017 року, а саме: - Заборгованість за кредитом - 94628,21 долар США; - Заборгованість за відсотками за користування кредитом 120980,54 долара США. Загальна сума заборгованості становить 215608,75 доларів США.

В подальшому 19.10.2017 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно якої, виконавчий напис №16133, виданий 03.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу повернуто стягувану на підстав п.6 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». У даній постанові державним виконавцем встановлено, що згідно акту державного виконавця від 24.10.2012 року про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, що є заставою ОСОБА_1 , а саме земельної ділянки загальною площею 0,1912 га, кадастровий номер :03:001:0258, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку придбане ОСОБА_2 . Отримані кошти від реалізації вказаного майна перераховані на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Вінницької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», як заборгованість по кредитному договору. В зв`язку з реалізацією вищезазначеної земельної ділянки на користь іпотекодержателя повторне звернення стягнення на то саме майно не представляється можливим. При цьому, матеріали виконавчого провадження ВП 54765520 не містять копії виконавчого напису, а його оригінал було повернуто стягувану разом із постановою від 19.10.2017 року.

26 травня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» в особі Вінницької обласної філії та гр. ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №057/38-305 за умовами якого, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 97060,00 доларів США строком до 25 травня 2018 року зі сплатою 14 % річних за весь період користування кредитом. Даний кредит надавався на купівлю земельної ділянки загальною площею 0,91912га, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Одночасно з кредитним договором, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 26.05.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та гр. ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 050/1. Умовами кредитного договору було передбачено погашення кредиту щомісячним платежем в сумі 808,83 долара США, починаючи з червня 2008 року. При цьому, умовами п.п.6.2 кредитного договору сторони обумовили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір між сторонами підлягає розгляду Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди».

ОСОБА_1 наприкінці 2008 року було допущено порушення умов кредитного договору щодо своєчасно сплати платежів, що зумовило звернення АКБ «Урсоцбанк» до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про розірвання договору кредиту №057/38-305 від 26.05.2008 року та стягнення боргу. В своєму позові позивач зазначив, що заборгованість за договором, а саме, непогашення кредиту та несплата процентів за користування кредитом станом на 25 грудня 2008 року становить 781398,92грн, в тому числі 94628,21 доларів США - тіло кредиту, що складає 737153,76грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 4545,02 долара США, що складає 34405,70 грн та пеня в сумі 8839,46 грн.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року позов АКБ «Укрсоцбанк» було задоволено повністю. Договір кредиту № 057/38- 305 від 26.05.2008 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 781398,92грн. Отже, вказаним рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків 13 травня 2009 року було стягнуто всю кредитну заборгованість за кредитним договором №057/38-305 від 26.05.2008, а сам кредитний договір розірвано.

На виконання зазначеного вище рішення третейського суду Дніпровським районним судом м. Києва АКБ «Укрсоцбанк» було видано виконавчий лист № 6-506/09 від 30.07.2009 року. За вказаним виконавчим листом Ленінським ВДВС Вінницького МУЮ 25.08.2010 року було відкрито виконавче провадження, про що винесена відповідна постанова. В межах виконавчого провадження державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме, земельна ділянка та здійснено реалізацію цього майна з прилюдних торгів. За результатами проведених прилюдних торгів державним виконавцем було складено акт про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна від 24.10.2012 року. Від реалізації арештованого нерухомого майна банку перераховано кошти в сумі 14093,44грн та 1409,34грн виконавчого збору. Позивач вважає, що виконавчий напис № 16133 від 03 серпня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. є таким, що не підлягає виконанню, з підстав порушення процедури його вчинення, необґрунтованості вимог виконавчого напису та розміру заборгованості, а також з підстав спливу строків давності за вимогами, з якими банк звернувся до нотаріуса за вчиненням цього напису.

Оскаржуваний виконавчий напис від 03.08.2017 року, суперечить вимогам ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо безспірності документів, на підставі яких здійснюється стягнення, роз`яснення п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні». Отже, на час вчинення виконавчого напису кредитний договір № 057/38-305 від 26.05.08 був розірваним за рішенням третейського суду 13 травня 2009 року, а зобов`язання припиненими в силу норм ст.653 ЦК України.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Левицька-Корчун В.І. подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Просить розглядати справу в її відсутність.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позову заперечив, виклавши свої заперечення у письмовій формі.

Третя особа приватний нотаріус Чуловський В.А., до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином про що свідчать матеріали справи. Заяв, клопотань про слухання справи у його відсутність не подавав.

Третя особа представник Центрального відділу ДВС у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), при вирішенні спору покладаються на розсуд суду, справу просять розглянути у їх відсутність, про що подали заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлені наступні фактичні обставини:

22 вересня 2017 року головним державним виконавцем Вінницького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Щегловою О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 547- 65520 (а.с.18-19).

Дана постанова державним виконавцем супровідним листом від 22.09.2017 року була направлена на адресу ОСОБА_1 , проте була повернута до органів ДВС із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с.20).

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП було відкрито на підставі виконавчого напису №16133, виданого 03.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено наступне: «...пропоную звернути стягнення на земельну ділянку пл. 0,1912 га, кадастровий номер :03:001:0258, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Власником предмета іпотеки є ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору № 050/1-755 було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по Договору кредиту № 057/38- 305 від 26.05.2008 року, кредитором за яким є ПАТ «Укрсоцбанк». Боржником по Кредитному договору є ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки, пропоную задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору з 09.02.2015 року по 09.02.2017 року, а саме: - Заборгованість за кредитом - 94628,21 долар США; - Заборгованість за відсотками за користування кредитом 120980,54 долара США; Загальна сума заборгованості становить 215608,75 доларів США.

26 травня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» в особі Вінницької обласної філії та гр. ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №057/38-305 за умовами якого, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 97060,00 доларів США строком до 25 травня 2018 року зі сплатою 14 % річних за весь період користування кредитом. Даний кредит надавався на купівлю земельної ділянки загальною площею 0,91912га, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7-8,9). Одночасно з кредитним договором, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 26.05.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та гр. ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 050/1 (а.с. 10-11).

Умовами кредитного договору було передбачено погашення кредиту щомісячними платежами в сумі 808,83 долара США, починаючи з червня 2008 року.

При цьому, умовами п.п.6.2 кредитного договору сторони обумовили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір між сторонами підлягає розгляду Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди».

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 травня 2009 року позов АКБ «Укрсоцбанк» було задоволено повністю. Договір кредиту № 057/38- 305 від 26.05.2008 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 781398,92грн.(а.с.12-13). Вказаним рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків 13 травня 2009 року було стягнуто всю кредитну заборгованість за кредитним договором №057/38-305 від 26.05.2008, а сам кредитний договір розірвано. На виконання зазначеного вище рішення третейського суду Дніпровським районним судом м. Києва АКБ «Укрсоцбанк» було видано виконавчий лист № 6-506/09 від 30.07.2009 року. За вказаним виконавчим листом Ленінським ВДВС Вінницького МУЮ 25.08.2010 року було відкрито виконавче провадження, про що винесена відповідна постанова (а.с. 14). В межах виконавчого провадження державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме, земельна ділянка та здійснено реалізацію цього майна з прилюдних торгів. За результатами проведених прилюдних торгів державним виконавцем було складено Акт про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна від 24.10.2012 року. Від реалізації арештованого нерухомого майна банку перераховано кошти в сумі 14093,44грн та 1409,34грн виконавчого збору (а.с.15). Даний виконавчий лист на підставі п.8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого на час виникнення правовідносин) постановою від 16 листопада 2012 року було повернуто стягувачу - АКБ «Укрсоцбанк» (а.с.16).

19.10.2017 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану, згідно якої, виконавчий напис №16133, виданий 03.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу повернуто стягувану на підстав п.6 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

У даній постанові державним виконавцем встановлено, що згідно Акту державного виконавця від 24.10.2012 року про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, що є заставою ОСОБА_1 , а саме земельної ділянки загальною площею 0,1912 га, кадастровий номер :03:001:0258, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку (...) придбане ОСОБА_2 .

Отримані кошти від реалізації вказаного майна перераховані на користь АКБ «Укрсоцбанк» в особі Вінницької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», як заборгованість по кредитному договору. В зв`язку з реалізацією вищезазначеної земельної ділянки на користь іпотекодержателя повторне звернення стягнення на то саме майно не представляється можливим (а.с.21-22).

Таким чином, є встановленим, що виконавчий напис № 16133 від 03 серпня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. є таким, щонакледаний на реалізоване майно, тому не підлягає виконанню, з підстав порушення процедури його вчинення, необґрунтованості вимог виконавчого напису та не підтвердження розміру заборгованості, а також з підстав спливу строків давності за вимогами, з якими банк звернувся до нотаріуса за вчиненням цього напису.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом є встановленими, що дійсно відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені вищевказаним Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року.

У даному правовому висновку суд зазначив, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах під юридичними особами - не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Суду не є підтвердженим стороною відповідача та нотаріуса, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином переконався у безспірності розміру сум, встановив у якому розмірі виникла заборгованість, як по тілу кредиту так і по відсоткам, та переконався у наявності майна, на яке звернуто виконання.

Однак, судом є встановленими що майно на яке було звернуто виконання набуло іншого власника. В зв`язку з реалізацією вищезазначеної земельної ділянки на користь іпотекодержателя повторне звернення стягнення на то саме майно не представляється можливим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до норм ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, в тому числі, у разі припинення основного зобов`язання реалізації предмета іпотеки, що також кореспондується з ч. 1 п.1 ст. 593 ЦК України Згідно з приписами цієї статті, відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до норм ст.43 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження.

Частина перша статті 19 Закону України «Про іпотеку»; регламентує, що відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Наявність у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про обтяження майна, а також про іпотеку обмежує права ОСОБА_1 , обумовлені ст.317,319 ЦК України.

За змістом ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 20.08.2020 у справі №916/2464/19, від 03.09.2020 у справі №914/1201/19.

Враховуючи вищевказані норми закону, аналізуючи обставини справи, позовна заява підлягає повному задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

19.02.2020 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Левицькою-Корчун В.І. було укладено угоду про надання послуг адвоката, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 26).

Вартість витрат на правову допомогу, обсягів та договірної ціни за надання юридичних послуг (виконання робіт) з описом робіт та послуг обумовлено умовами угоди від 19.02.2020 року (а.с. 26).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню підлягають в розмірі визначеному позивачем та документально підтверджено в розмірі 7500,00 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача АТ «Альфа-Банк» слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 526, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29 червня 1999 року № 1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати у Державному реєстрі іпотек у розділі «Відомості з Державного реєстру іпотек» державну реєстрацію іпотеки, зареєстровану записом: реєстровий номер обтяження 7256910; тип обтяження: іпотека; зареєстрований 26.05.2008 року приватним нотаріусом Рудик В.В. на підставі договору іпотеки 4741 від 26.05.2008 року, об`єктом обтяження якого є земельна ділянка площею 0,1912га, кадастровий номер :03:001:0258, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію обтяження, внесеного записом: заборона на нерухоме майно; реєстровий номер 7257083, зареєстрований 26.05.2008 року за №7257083,внесеним приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. на підставі договору іпотеки 4741 від 26.05.2008 року.

Стягнути з АТ «Альфа-Банк» (ЄДРПОРУ 23494714) на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн., що в загальній сумі становить 8 340,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 12.03.2021.

учасники провадження:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач АТ «Альфа-Банк», адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100;

третя особа приватний нотаріус Чуловський В.А., адреса: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 55/11;

третя особа - Центральний відділ ДВС у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), адреса: м. Вінниця, вул. Соборна, 15-А.

Суддя І.А. Ганкіна