Справа № 438/1115/20
Провадження № 2/438/70/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 березня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Гадубяк О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бориславі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Галина Йосипівна про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить суд встановити факт проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за нею, ОСОБА_2 , право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 35,6 м. кв., житловою площею 26,1 м. кв. в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, ОСОБА_2 , дівоче прізвище ОСОБА_6 , є рідною сестрою покійної ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті сестри позивача відкрилася спадщина, яка складалася з ј ідеальної частини у квартирі АДРЕСА_1 та належала останній на праві власності.

У покійної сестри, окрім позивача, не залишилося спадкоємців, тому позивач, як спадкоємець другої черги спадкування успадкувала належне спадкодавцю майно, а саме 1/4 ідеальну частину у квартирі АДРЕСА_1 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Решту ѕ ідеальні частини квартири належали на праві власності покійному чоловікові сестри позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та покійним батькам останнього ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті батьків, чоловік покійної сестри ОСОБА_4 не оформив спадщину в нотаріальній конторі, проте прийняв її, так як продовжував там проживати та опікуватися квартирою.

09 квітня 1997 року сестра ОСОБА_9 та ОСОБА_4 розірвали шлюб, але продовжували проживати однією сім`єю до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про те, що покійна сестра була розлучена з чоловіком, позивачу стало відомо лише після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покійна сестра позивача, ОСОБА_9 , також не оформила в нотаріальній конторі спадщину після смерті ОСОБА_4 , як спадкоємець четвертої черги спадкування. Однак, не зважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжували проживати як чоловік та дружина в одній квартирі, мали спільний бюджет, разом опікувалися та утримували квартиру, взаємно допомагали один одному та ін.

Після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 єдиним спадкоємцем їхнього майна був їхній син ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 спадкоємців першої черги не було, як і наступних черг. Покійна сестра, ОСОБА_9 , є спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом, так як продовжувала проживати із спадкодавцем однією сім`єю до дня його смерті.

Встановлення факту проживання ОСОБА_3 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_4 протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини має для неї суттєве юридичне значення і необхідне для оформлення спадкових прав на частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 , будучи власником ј ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , знаючи, що спадкоємців після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 немає, звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, але їй було відмовлено, тому що не змогла надати доказів, що підтверджують родинні зв`язки та проживання разом із спадкодавцями на день смерті. Звичайно, покійні ОСОБА_8 , ОСОБА_7 не перебували у родинних зв`язках із позивачем ОСОБА_2 , проте проживали з її покійною сестрою ОСОБА_9 однією сім`єю. Проте остання прийняла спадщину після їхньої смерті, лише не оформила її. Позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець другої черги спадкування за законом, має право успадкувати все майно покійної сестри, яке належало їй на день смерті, як ј ідеальної частини у квартирі, яка належала їй на праві власності, так і ѕ ідеальних часток частини в даній квартирі, які вона фактично прийняла після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та почато підготовче провадження у справі, яке 26 жовтня 2020 року ухвалою суду було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшло клопотання відповідача Бориславської міської ради Львівської області від 01 жовтня 2020 року про розгляд справи у відсутності представника відповідача, з приводу заявлених вимог покладається на думку суду.

Третя особа приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Галина Осипівна у судове засідання не з`явилася.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши подані сторонами докази, в тому числі покази свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1216, 1258, 1264 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України закріплено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним судом України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Постановою Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказані обставини судом не встановлено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Законодавчо встановлено, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є рідною сестрою покійної ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається із копій свідоцтв про народження ОСОБА_11 , витягу з ДРАЦСГпДРН, свідоцтва про одруження та свідоцтва про смерть (а.с. 15,16,17 та 18). Після смерті спадкодавця позивач, як спадкоємець другої черги спадкування, успадкувала належне спадкодавцю майно, а саме ј ідеальну частку у квартирі АДРЕСА_1 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.19). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.21) позивачу належить на праві спільної часткової власності у розмірі ј частки вищезазначена квартира.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого виконкомом Бориславської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 03 вересня 1993 року №200 співвласниками вищезазначеної спірної квартири на праві спільної сумісної власності рахуються ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Співвласник спірного нерухомого майна ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13). В останнього не було правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Судом також встановлено, що покійна сестра позивача ОСОБА_10 розірвала шлюб із ОСОБА_4 09 квітня 1997 року, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.14), тобто за п`ять років та сім місяців до дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

Інші співвласники спірного нерухомого майна, батьки ОСОБА_4 , також померли. Зокрема, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть (а.с.11,12).

Позивач зазначає, що її покійна сестра ОСОБА_10 є спадкоємцем четвертої черги за законом, так як продовжувала проживати із спадкодавцем однією сім`єю до дня його смерті.

Позивач, як спадкоємець другої черги спадкового майна, що належало покійній сестрі позивача ОСОБА_10 , просить суд встановити факт проживання останньої однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_4 протягом не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Встановлення судом факту, що має юридичне значення, необхідне позивачу для визнання за нею права власності на ѕ ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 .

Проте подані позивачем ОСОБА_2 докази не підтверджують факту проживання її покійної сестри ОСОБА_10 разом з ОСОБА_4 однією сім`єю до дня смерті останнього. Крім того, у ОСОБА_4 не було правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Зокрема, із представленої копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_2 вбачається лише факт реєстрації за даною адресою, в тому числі ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

До показів свідка ОСОБА_12 про те, що покійна ОСОБА_3 проживала в одній квартирі разом із ОСОБА_4 до дня смерті останнього, суд ставиться критично, оскільки вказаному свідку не було відомо про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_4 задовго до смерті останнього розірвали шлюб та не могла відповідно підтвердити наявність чи відсутність між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 факту спільного проживання, бюджету, ведення домашнього спільного господарства після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено вище, ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину, зокрема належні його батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності на спірну квартиру, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини. Проте в останнього не було правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Позивачем не надано належних доказів проживання її покійної сестри зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Проте, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є також доведення в суді факту ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а також похідні позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Бориславської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Галина Йосипівна про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2021 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш