ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» березня 2021 року м. Херсон

Справа № 766/14352/16-ц

Провадження № 22-ц/819/277/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарЛитвиненко В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О. В. від 15 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення частки у майні об`єктом складу спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та який є батьком їх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, спадкоємцями за законом першої черги є вона та їхні діти.

19 жовтня 2016 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Під час перевірки нотаріусом за Єдиним державним реєстром прав власності з`ясувалося, що за померлим ОСОБА_3 будь-яке майно не значиться.

Позивач зазначала, що у 2001 році ОСОБА_3 , перебуваючи з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду у місті Херсоні від 01 листопада 2011 року, придбав 23/100 ч. будинку АДРЕСА_1 , а рішенням виконавчого комітету Дніпровськогої районної у міст. Херсоні ради № 358 від 14 жовтня 2011 року частка вище зазначеного домоволодіння збільшена до 79/100 ч., тому просила суд визначити 1/2 частини від 79/100 частин будинку об`єктом складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення частки у праві спільної сумісної власності задоволено в повному обсязі.

Визначено, що ідеальна частка у праві спільної сумісної власності подружжя на 79/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 спадкодавця ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 79/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати 826,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, з урахуванням долі автомобіля у спільному сумісному майні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що між нею та ОСОБА_3 у шлюбі було придбано і інше майно, зокрема, автомобіль Ford Mondeo державний номер НОМЕР_1 , який є їх спільною сумісною власністю і при розлученні ними було здійснено розподіл спільного майна добровільно, ОСОБА_3 відійшов автомобіль; враховуючи, що автомобіль ним продано скаржниця вважає, що його вартість ввійшла в частку спадкоємця ОСОБА_2 , тому частка останньої у будинку повинна бути зменшена.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В останнє судове засідання ОСОБА_6 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у її відсутність в порядку ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що нотаріальної угоди щодо розділу майна з виділенням відповідачці як 24/100 частини спірного домоволодіння станом на 2009 рік, так і у перерахунку 79/100 часток спірного домоволодіння, після зміни ідеальних часток, суду не надано, зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у спірному домоволодінні жодним чином не підтверджує поділ майна між ОСОБА_3 та відповідачкою, нерухоме майно між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (на час розгляду справи ОСОБА_8 ) після розірвання шлюбу поділено не було, тому 79/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідачкою не визнається право колишнього чоловіка на частку у спільному майні подружжя, що є перешкодою для отримання позивачкою і її малолітніми дітьми спадкового майна. Суд також вважав, що звернення з вимогою про поділ майна подружжя є правом, а не обов`язком, тому ОСОБА_3 міг у будь-який час звернутися з такими вимогами, дізнавшись про порушення своїх прав, а не лише до спливу трьох років після розірвання шлюбу, тому строк позовної давності позивачкою не пропущено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з 10 жовтня 1987 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 01 листопада 2011 року розірвано. /а. с. 9/.

20 червня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_7 придбала 24/100 частин будинку АДРЕСА_1 /а. с. 11/.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 14 жовтня 2011 року № 358 змінено розмір належної на праві власності ОСОБА_7 частки у будинку з 24/100 на 79/100, про що видано свідоцтво про право власності на будинок від 18 жовтня 2011 року серії НОМЕР_2 та здійснено Державну реєстрацію права власності 29 жовтня 2012 року /а. с. 45, 47/.

У ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шлюб між якими зареєстровано 27 березня 2015 року, народилося двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а. с. 5-7/.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є його дружина ОСОБА_2 та малолітні діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_11 /а. с. 4/.

За заявою ОСОБА_2 , 19 жовтня 2016 року відкрита спадкова справа № 59667732, про що здійснено відповідний запис у Спадковому реєстрі /а. с. 8/.

Після реєстрації 14 лютого 2015 року шлюбу прізвище ОСОБА_7 змінено на « ОСОБА_8 » /а. с. 10/.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статей 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 60 СК України, яка кореспондується зі ст. 22 КпШС, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, в пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як вбачається з матеріалів справи, 24/100 ч. домоволодіння, що є предметом спору, а саме будинку АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у період шлюбу.

Зміна частки відповідачки у домоволодінні з 24/100 ч. до 79/100 ч. відбулася внаслідок перерахунку часток співвласників у результаті розподілу домоволодіння АДРЕСА_1 на 2 окремих, що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Херсона від 14 жовтня 2011 року № 358 та відповідачкою не заперечується. Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що обсяг частки ОСОБА_12 у домоволодінні не змінився і залишився у первісному стані, разом з тим, внаслідок виділення частки одного з співвласників у окреме господарство, частки інших двох власників, що залишилися у цьому домоволодінні відповідно збільшилися, у тому числі ОСОБА_12 . У порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідач не зазначила, і доказів суду не надала, що збільшення належної їй частки у будинку відбулося, внаслідок добудови, прибудови, збільшення в об`ємі і вартості, за рахунок її особистих коштів.

Частиною другою статті 69 СК України передбачено, що договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Доказів існування іншого майна, придбаного під час шлюбу, зокрема, автомобіля Ford Mondeo та добровільного поділу у встановленому законом порядку спільного майна подружжя, а саме: спірної частки домоволодіння АДРЕСА_1 , автомобіля Ford Mondeo державний номерний знак НОМЕР_1 , меблів та інструментів для ведення підприємницької діяльності, відповідач ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції не надала.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що 79/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу майно подружжя розділено не було, а тому позивачка, як спадкоємець ОСОБА_3 має право на отримання спадщини у вигляді майна, що належало спадкодавцю.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необхідність врахування при визначенні частки у спадковому майні вартості автомобіля Ford Mondeo є безпідставними і підлягають відхиленню.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 72 СК України та роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-258цс15, а також у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 336/33/17 (провадження № 61-3241св19) від 19 березня 2020 року в справі № 471/497/19 (провадження № 61-21930св19) і від 15 січня 2020 року в справі № 299/19766/16 (провадження № 4313св19).

Враховуючи, що судом не встановлено і матеріали справи не містять доказів того, що за життя ОСОБА_3 ОСОБА_12 заперечувала право останнього на частку у будинку, ОСОБА_2 про порушення свого права на спадкове майно померлого чоловіка дізналася 19 жовтня 2016 року після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, який повідомив її про відсутність у померлого будь-якого майна, тому слід дійти висновку, що остання, звернувшись до суду у листопаді 2016 року, строк позовної давності не пропустила, оскільки позовна давність для такої вимоги починається не з моменту розірвання подружжям шлюбу, а з моменту, коли позивач дізналася про порушення свого права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є аналогічними доводам, викладеним нею в запереченнях проти позову, висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 26 березня 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова