Справа № 473/4809/14-ц
УХВАЛА

іменем України

"23" березня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якій вказував, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2014 року і до її повноліття.

На підставі рішення стягувачу було видано виконавчий лист, який 23 жовтня 2014 року був пред`явлений до примусового виконання до відділу ДВС Вознесенського МРУЮ (правонаступником якого є Вознесенський МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)).

24 жовтня 2014 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, яке 06 січня 2016 року було закінчене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з підстави відмови стягувача від примусового виконання у зв`язку з добровільним погашенням заборгованості боржником).

13 листопада 2020 року головним державним виконавцем Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириловим Ю.С. повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, в межах якого виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 13 жовтня 2014 року по 01 лютого 2021 року становить 72 064,67 грн.

Проте ОСОБА_1 вважав зазначений розрахунок неправильним, вказуючи на те, що:

-нарахування виконавцем заборгованості за період з 13 жовтня 2014 року по 06 січня 2016 року не узгоджується з постановою про закінчення виконавчого провадження від 06 січня 2016 року (яка була обумовлена відмовою стягувача від виконання у зв`язку з добровільним погашенням заборгованості боржником);

-нарахування виконавцем заборгованості за період з 06 січня 2016 року по 13 листопада 2020 року не узгоджується з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів починається з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а також тому, що протягом вказаного періоду заявник проживав разом з ОСОБА_2 та матеріально утримував малолітню доньку, тобто добровільно виконував рішення про сплату аліментів.

У зв`язку з цим заявник просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилова Ю.С. щодо складання розрахунку заборгованості по аліментам в частині включення до розрахунку періоду 13 жовтня 2014 року по 13 листопада 2020 року та зобов`язати державного виконавця провести перерахунок заборгованості, виключивши з розрахунку вказаний період.

22 березня 2021 року стягувач ОСОБА_2 надіслала на адресу суду відзив на скаргу в якому просила відмовити в задоволенні скарги, вказуючи на безпідставність тверджень заявника про добровільне погашення частини заборгованості по сплаті аліментів, що виникла до 06 січня 2016 року, а також матеріального утримання доньки за період з 06 січня 2016 року по 13 листопада 2020 року. Крім цього, просила врахувати, що аліменти за виконавчим листом можуть бути стягнуті за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

23 березня 2021 року головний державний виконавець Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) Кирилов Ю.С. надав суду письмові пояснення, згідно яких просив відмовити в задоволенні скарги, вказуючи на те, розрахунок заборгованості по аліментам здійснено з врахуванням встановленого судовим рішенням строку стягнення, здійснених боржником та підтверджених належними доказами проплат по аліментам, а також вимог закону про те, що аліменти за виконавчим листом можуть бути стягнуті за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій скаргу підтримав. Також в заяві просив поновити йому строк для подачі скарги до суду, вказуючи на те, що вказаний строк пропущений ним з поважних причин (введенням на території України карантину, обмеження доступу до відділу державної виконавчої служби, а також його тривалого лікування від коронавірусної інфекції, що призвело до невчасного отримання боржником розрахунку заборгованості та доступу до матеріалів виконавчого провадження, необхідних для перевірки розрахунку, підготовки та подачі скарги).

Стягувач ОСОБА_2 та головний державний виконавець Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилов Ю.С. в судове засідання не з`явилися, проте просили провести розгляд справи без їх участі.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження №63548361, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2014 року і до її повноліття.

На підставі рішення стягувачу було видано виконавчий лист, який 23 жовтня 2014 року був пред`явлений до примусового виконання до відділу ДВС Вознесенського МРУЮ (правонаступником якого є Вознесенський МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)).

24 жовтня 2014 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, яке постановою від 06 січня 2016 року було закінчене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з підстави відмови стягувача від примусового виконання).

13 листопада 2020 року головним державним виконавцем Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириловим Ю.С. повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення, в межах якого виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 13 жовтня 2014 року по 01 лютого 2021 року становить 72 064,67 грн.

Аналізуючи доводи скарги, заперечення проти скарги, суд виходить з наступного.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої (тобто, лише для встановлення обмежень щодо боржника), частиною чотирнадцятою статті 71 (тобто, лише для накладення штрафу) цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання (до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII не більше трьох років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання).

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження України (ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, законом визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час - не більш десяти (до внесення змін трьох) років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

При цьому, матеріали справи та виконавчого провадження №63548361 не містять належних, допустимих та достатніх доказів, що з 06 січня 2016 року по 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 щомісячно виконував встановлені рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року обов`язки по сплаті на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 аліментів або здійснення матеріального утримання дитини іншим чином.

Таким чином, доводи заявника про те, що дії державного виконавця в частині вказаних нарахувань не узгоджується з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів починається з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а також тим, що протягом вказаного періоду заявник належним чином виконував обов`язок щодо матеріального утримання доньки не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону.

У розрахунку заборгованості за вказаний період дійсно не враховано всі проплати боржника, проте заявник з цієї підстави розрахунок не оскаржував, а тому суд в межах вимог скарги не перевіряє та не встановлює ці обставини.

Що стосується розрахунку заборгованості за період з 13 жовтня 2014 року по 06 січня 2016 року, то, як встановлено раніше, постановою від 06 січня 2016 року виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів було закінчене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року. Постанова про закінчення виконавчого провадження не була оскаржена учасниками виконавчого провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час закінчення провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року).

Таким чином, закінчення виконавчого провадження з підстави відмови стягувача від примусового стягнення аліментів, нарахованих за період до такої відмови, унеможливлює нарахування та стягнення вказаної заборгованості.

За встановлених обставин, скарга в частині розрахунку заборгованості за період з 13 жовтня 2014 року по 06 січня 2016 року є обґрунтованою.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).

Суд з урахуванням положень п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України вбачає підстави для поновлення заявнику строку для подачі скарги до суду, оскільки визнає причини їх пропуску поважними (невчасне отримання боржником розрахунку заборгованості та доступу до матеріалів виконавчого провадження, необхідних для перевірки розрахунку, підготовки та подачі скарги) і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ст. 453 ЦПК України).

За встановлених обставин, скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-260, 449-451, 453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу скарги на дії головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилова Ю.С. щодо складення розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №63548361 в частині включення до розрахунку періоду з 13 жовтня 2014 року по 06 січня 2016 року.

Зобов`язати головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилова Ю.С. усунути порушення шляхом складання розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №63548361 без включення до розрахунку заборгованості за період з 13 жовтня 2014 року по 06 січня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Вуїв