Справа № 509/1256/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

за участю секретаря Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_1 , боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Новосанжарський Молокозавод", стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Тотус" про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вказане подання начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Захарової Б.Ю., в якому він просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_2 до виконання зобов`язань покладених на нього, а саме виконання наказу №917/705/20 та наказу №917/705/20 виданих Господарським судом Полтавської області.

В обґрунтування вказаних підстав посилається на те, що на примусовому виконанні у Овідіопольському РВ ДВС ПМУ МЮ (м.Одеса) знаходиться зведене ВП №64356285. За вказаним виконавчим документом боржником є ТОВ "Новосанжарський Молокозавод".

20.10.2020 року державним виконавцем відкрито ВП за вказаними виконавчими документами, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Виконавцем встановлено, що згідно інформаційної довідки за боржником реєстрація права власності на нерухоме майно відсутня; згідно відповіді ДФС є відкриті рахунки, згідно відомостей ЄДРЮОФОП та ГФ місце знаходження: АДРЕСА_1 , керівник ОСОБА_2 , згідно відповіді МВС транспортні засоби за боржником не зареєстровано.

Враховуючи викладене, у державного виконавця на теперішній час існують підстави припускати, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням іншого органу, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного майна та доходів.

За вимогами ч.4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Заступник начальника, повідомлений про час та місце розгляду подання, у судове засідання не з`явився.

Розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів подання, на примусовому виконанні у Овідіопольському РВ ДВС ПМУ МЮ (м.Одеса) знаходиться зведене ВП №64356285. За вказаним виконавчим документом боржником є ТОВ "Новосанжарський Молокозавод".

20.10.2020 року державним виконавцем відкрито ВП за вказаними виконавчими документами, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця було накладено арешт на рахунки боржника.

Також до матеріалів подання долучено акт державного виконавця, відповідно до якого під час виходу державного виконаця за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 боржника не знайдено.

Доказів направлення викликів боржника ОСОБА_2 щодо явки до виконавця та отримання вказаних викликів матеріали подання не містять.

Не містять матеріали і доказів того, що боржник ОСОБА_2 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.Тимчасове обмеження фізичної особи управі виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.2 ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішується судом за місцем виконання відповідного рішення.

За змістом статті 441 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання яких здійснюється ДВС.

За ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)до виконання зобов`язань.

Згідно п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межи України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на неї судовим рішенням, рішенням іншого органу.

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно дост. 441 ЦПК Українидоказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно дост. 32 Закону України «Про виконавче провадження»тощо.

Відповідно до положенняст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 441 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», яке вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону №3857-ХІІта у п.18 ч.3ст.11 Закону №606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Аналізуючи зазначене та враховуючи, що з матеріалів справи не встановлено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду, та не доведено можливість виїзду боржника за межі України саме з метою ухилення від виконання рішення суду, а тому в задоволенні подання слід відмовити. Також, до подання не долучено жодних доказів, з яких можливо було б зробити висновок чи дійсно мало місце ухилення боржника від виконання рішення іншого органу, яке полягає в тому, що останній вчиняє будь-які свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні при тому, що виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Відсутні такі відомості й у змісті подання, при чому за весь період часу боржником не було отримано жодного документу від державного виконавця, а інших даних матеріали подання не містять.

Керуючись ст.ст.12,260,261,441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання заступника начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_1 , боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Новосанжарський Молокозавод", стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Тотус" про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особами, які не брали участі у судовому засіданні, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Кочко В.К.