КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року по цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Юлії Юріївни про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Юлія Юріївна звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника - ОСОБА_4 до виконання нею виконавчого листа № 755/6330/16-ц, виданого 30.05.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 1 597 612 грн. 00 коп.

В обґрунтування подання державний виконавець вказував, що на виконанні в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № 51641644 з примусового виконання виконавчого листа № 755/6330/16-ц, виданого 30.05.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_7 , суму основного боргу за договором позики від 05.12.2015 року у розмірі 1 472 578 грн. 99 коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 10 308 грн. 05 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 7 625 грн. 00 коп., штраф за порушення виконання зобов`язання за період з 19.12.2015 року по 20.02.2016 року у розмірі 107 100 грн. 00 коп.

Разом з тим, незважаючи на обізнаність боржника як про існуючу в нього заборгованість, так і про наявність вищенаведеного виконавчого провадження, останній ухиляється від виконання судового рішення, а також вчиняє дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України є єдиним можливим заходом забезпечення виконання рішення та впливу на боржника для виконання ним законних обов'язків, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", державний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року у задоволенні подання старшого державного виконавця відмовлено (т. 2, а.с.90-93).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким подання державного виконавця задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не досліджено та не надано належної оцінки фактам, які свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду, а саме:

- Боржник неодноразово перетинає кордон України, що свідчить про те, що він має кошти, але не вчиняє жодних дій для погашення заборгованості;

- Виконавче провадження триває вже чотири роки, проте боржник до цього часу сплатила лише близько 90 000 грн. 00 коп.;

- боржнику вже тривалий час відомо про наявність відкритого виконавчого провадження щодо примусового стягнення з нього боргу (т. 2, а.с. 122-133).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.01.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху (т. 2, а.с. 148, 149).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.02.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (т. 2, а.с. 163, 164).

16.02.2021 року до суду надійшов відзив представника боржника на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення (т. 2, а.с. 166-170).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.03.2021 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 196, 197).

Стягувач ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник боржника у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Державний виконавець та стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомленіналежним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № 51641644 з примусового виконання виконавчого листа № 755/6330/16-ц, виданого 30.05.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_7 , суму основного боргу за договором позики від 05.12.2015 року у розмірі 1 472 578 грн. 99 коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 10 308 грн. 05 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 7 625 грн. 00 коп., штраф за порушення виконання зобов`язання за період з 19.12.2015 року по 20.02.2016 року у розмірі 107 100 грн. 00 коп.

При цьому, з наявних у матеріалах справи копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа суду, як то: неодноразове здійснення виходу на дільницю за адресою: АДРЕСА_1 (1/4 вказаної квартири належить боржнику на праві власності), з метою проведення опусу майна боржника,накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладення арешту на кошти боржника, здійснення запитів до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів, здійснено запити до банківських установ щодо наявності у боржника відкритих рахунків тощо.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець, як на підставу для його задоволення, вказував, що незважаючи на обізнаність боржника як про існуючу в нього заборгованість, так і про наявність вищенаведеного виконавчого провадження, останній ухиляється від виконання судового рішення, а також вчиняє дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання.

Так, згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Як передбачено ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи, або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Отже, вищенаведеними положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Разом з тим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В свою чергу, відповідно до ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 своєї постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року за № 6, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правам з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). У зв'язку із цим, у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі статтею 377-1 ЦПК України, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що в силу положень ст. 441 ЦПК України особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду факт вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, саме приватний виконавець повинен доводити факт ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання судового рішення про стягнення заборгованості, в той час як обмеження боржника у праві виїзду за кордон порушує його конституційне право на свободу пересування та, саме по собі, не може вплинути на виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим та таким, що спростовується матеріалами справи в їх сукупності, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження здійснюється з липня 2016 року, проте, незважаючи на те, що 02.11.2018 року представнику боржника під розпис було вручено вимогу про надання доступу до житла боржника, останнім не надано доступу до квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що з часу відкриття виконавчого провадження боржником було здійснено декілька нерегулярних платежів на погашення заборгованості на загальну суму приблизно 90 000 грн. 00 коп., при цьому, достеменно знаючи, як про ухвалене судом рішення про стягнення боргу у розмірі 1 597 612 грн. 00 коп., так і про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення, про що свідчить відповідна розписка представника боржника від 02.11.2018 року.

Також, заслуговують на увагу і підлягають врахуванню доводи стягувачів, підтверджені матеріалами справи, про часте перетинання боржником державного кордону, що, у свою чергу, свідчить про наявність коштів на квитки і понесення витрат на проживання за кордоном, які не сплачуються для погашення заборгованості.

Вказані обставини підтвердив й представник боржника у судовому засіданні, зазначивши, що регулярні поїздки за кордон вчиняються боржником з метою отримання прибутку.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт обізнаності боржника про наявність виконавчого провадження, а невиконання боржником рішення суду не зумовлено об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, які склалися, свідчать, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, а також вчиняє дії, як роблять неможливим та ускладнюють його виконання, що є неприпустимим в силу вимог закону і порушують права стягувача на своєчасне виконання судового рішення і одержання власних коштів від боржника.

Доводи боржника, які стосуються не доведення державним виконавцем факту умисного ухилення від виконання судового рішення фактично зводяться до його незгоди з встановленням йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Твердження боржника про часткове погашення заборгованості, а відтак й відсутності факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки погашення боржником заборгованості є дуже незначним, порівняно з існуючою сумою боргу, і нерегулярною, що свідчить про умисне затягування виконання судового рішення.

Натомість, колегія суддів враховує вимоги ст. 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У справі «Soering vsUK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З урахуванням наведеного, та враховуючи, що обмеження боржника у праві виїзду за кордон передбачено законом, а тому ніяким чином не може порушувати права боржника, оскільки така міра є тимчасовою і дієвою юридичною санкцією, яка спрямована на якнайшвидше виконання рішення суду, яке набрало законної сили, і захистить права стягувачів, які мають законні очікування на повернення від боржника грошових коштів.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, постановлена судом ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про задоволення подання державного виконавця.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Подання старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Юлії Юріївни про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до виконання зобов'язань, покладених на неї виконавчим листом № 755/6330/16-ц, виданим 30 травня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 1 597 612 (один мільйон п'ятсот дев`яносто сім тисяч шістсот дванадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 25 березня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська