У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/4692/21

провадження № 4с/755/98/21

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктор Степанович, ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, -

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить Визнати дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 56999324 неправомірними; визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 15.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 56999324 неправомірним; зобов`язати головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича усунути порушені права боржника ОСОБА_1 .

Заявник мотивує свої вимоги тим, що в провадженні Голосіївського РВДВС з 22.08.2018 року перебуває виконавче провадження ВП № 56999324 щодо примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2013 року у справі № 755/21375/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягувачем реалізовано її право звернення рішення суду до виконання 31.07.2018 року, у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин між сторонами. В свою чергу заявник у добровільному порядку виконує рішення суду та звернувся до роботодавця із заявою про відрахування з його заробітної плати аліментів у розмірі 25%, починаючи з 01.08.2018 року. Однак у порушення ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем було нараховано заявнику заборгованість зі сплати аліментів за період з 03.09.2013 року по 30.11.2018 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2019 року у справі № 755/19367/18 визнано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30.11.2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 державного виконавця Голосіївського РВДВС у м. Києві Гапонової І.Є. неправомірним; зобов`язано державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Києва Гапонову І.Є. усунути порушені права боржника ОСОБА_1 . В ухвалі суду від 21.03.2019 року у справі № 755/19367/18 зауважено, що при складанні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець повинен обраховувати заборгованість за три роки, починаючи з 02.08.2015 року, а не з 03.09.2013 року, однак в оспорюваному у даному провадженні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.02.2021 року державним виконавцем повторно нараховано заборгованість заявника по сплаті аліментів з 03.09.2013 року по 01.02.2021 року, тому заявник вимушений звернутись з даною скаргою до суду.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, представником надано до суду заяву, відповідно до якої скаргу підтримав, просив провести розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, поважні причини неявки суду невідомі.

Суб`єкт оскарження головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С., в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, поважні причини неявки суду невідомі.

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, судом встановлено, що 27.11.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/21375/2013 від 15 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), проте, не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до повноліття дитини. (а.с. 14)

02.08.2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/21375/2013 від 15.11.2013 року (а.с. 15).

02.08.2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою Іриною Євгенівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56999324 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/21375/2013 від 15.11.2013 року (а.с. 15).

30.11.2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою Іриною Євгенівною складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2013 року по 30 листопада 2018 року, відповідно до якого заборгованість зі плати аліментів за зазначений період становить у розмірі 122 548,59 грн.

21.03.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/19367/18, яка набрала законної сили, визнано дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 неправомірними; визнано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни неправомірним; зобов`язано державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонову Ірину Євгенівну усунути порушені права боржника ОСОБА_1 (а.с. 16-18)

Так, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/19367/18 встановлено, що обов`язок сплати аліментів за рішенням суду у боржника ОСОБА_1 виник у листопаді 2013 року, проте стягувач ОСОБА_2 протягом п`яти років до виконавчої служби з метою його виконання не зверталася. До 28.08.2018 року діяли норми, які передбачали стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час не більше як за три роки. Оскільки судом покладається обов`язок по стягненню аліментів щомісячно, суд прийшов до висновку, що трирічний строк повинен застосовуватися до кожної періодичної виплати. Тобто до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018 року повинні застосовуватися норми, які були чинні на момент їх виникнення. Судом встановлено, що 02.08.2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вище зазначеного рішення суду від 15.11.2013 року. 30.11.2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою І.Є. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2013 року по 30 листопада 2018 року, тобто із застосуванням норм Сімейного кодексу України в редакції від 28.08.2018 року, чим порушено ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України щодо незворотності дії закону у часі.

Згідно Довідки головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. від 01.02.2021 року, останню складено щодо примусового виконання виконавчого листа № 755/21375/13-ц від 27.11.2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), проте, не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до повноліття дитини. Довідка містить дані щодо заборгованості ОСОБА_1 з вересня 2013 року по 01.02.2021 року на суму 48 365,99 грн. (а.с. 21-22)

Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині третій статті 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на день ухвалення рішення суду про стягнення аліментів), аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Вказана норма ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України діяла на час ухвалення рішення суду та звернення стягувача до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Положення ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України, які застосовані державним виконавцем, які передбачають стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, набрали чинності з 28.08.2018 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року.

Отже, до відносин, які виникли до внесення змін слід застосовувати строк в три роки, а десятирічний строк можливо відраховувати лише починаючи з 28.08.2018 року.

Як убачається з матеріалів справи, обов`язок сплати аліментів за рішенням суду у боржника ОСОБА_1 виник у листопаді 2013 року, проте стягувач ОСОБА_2 протягом п`яти років до виконавчої служби з метою його виконання не зверталася. До 28.08.2018 року діяли норми, які передбачали стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час не більше як за три роки.

Оскільки законом покладено обов`язок по стягненню аліментів щомісячно, суд приходить висновку, що трирічний строк повинен застосовуватися до кожної періодичної виплати. Тобто до заборгованості по аліментам, яка виникла до 28.08.2018 року, держаним виконавцем слід було урахувати положення частини 1 статті 194 СК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року.

Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки судом встановлено ряд суттєвих порушень, допущених головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. при складанні Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам щодо боржника ОСОБА_1 від 01.02.2021 року, в частині неправомірного нарахування боржнику заборгованості по сплаті аліментів за період з вересня 2013 року до серпня 2015 року, оскільки стягувач звернулась до виконавчої служби із заявою про примусове стягнення аліментів 02.08.2018 року, тобто у період дії норми частини 1 ст. 194 СК України про можливість стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, тобто за період з 02.08.2015 року. Однак оспорюваний розрахунок заборгованості від 01.02.2021 року містить нарахування заявнику заборгованості зі сплати аліментів з вересня 2013 року, що є порушенням конституційного принципу незворотності дії закону у часі.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктор Степанович, ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів- підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючисьст. 58 Конституції України, ст. 194 Сімейного кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктор Степанович, ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів- задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 56999324 неправомірними.

Визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 15.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 56999324 неправомірним.

Зобов`язати головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктора Степановича усунути порушені права боржника ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 29 березня 2021року.

Суддя: В.І. Галаган