П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року місто Київ

справа № 758/15288/18

провадження №22-ц/824/11886/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 8 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Захарчук С.С.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26 серпня 2008 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому в письмовій формі.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16 жовтня 2018 року має заборгованість в сумі 16391 грн.69 коп., з яких 2022 грн.39 коп. - тіло кредиту; 6911 грн.64 коп. нараховано відсотків за користування кредитом; 6439 грн.01 коп. нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил наданих послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина): 768 грн.65 коп. - штраф (процентна складова).

Добровільно погасити заборгованість відповідач не бажає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути заборгованість з відповідача.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 8 червня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 серпня 2008 року за тілом кредиту у розмірі 2002 грн.39 коп., та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Суд не звернув уваги на надані позивачем документи, а саме заяву-анкету від 26 серпня 2008 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», які підписані особисто відповідачем, і містять інформацію про розмір процентної ставки, що спростовують висновок суду про не погодження сторонами при укладенні договору умов щодо оплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, посилається на те, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами; не заперечував розмір наявної заборгованості. Встановиввши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення в цій частині не переглядається.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 26 серпня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

У заяві позичальника від 26 серпня 2008 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту у розмірі 2022 грн.39 коп. підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що при укладенні кредитного договору сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність відповідача у разі невиконання умов кредитного договору..

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами , виходячи з наступного.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначають у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами при укладенні договору не були погоджені умови договору щодо розміру та порядку нарахування відсотків, зокрема посилався на відсутність в анкеті заяві від 26 серпня 2008 року інформації щодо процентної ставки.

Проте, висновок суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на доказах, які надані позивачем і які містяться в матеріалах справи.

Так, з анкети-заяви від 26 серпня 2008 року, підписання якої не заперечується відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір та порядок нарахування базової відсоткової ставки за кредитним лімітом на момент підписання договору. Погоджений сторонами розмір базової відсоткової ставки становить 3% на місяць, із розрахунку 360 днів у році.

За інформацією, яка міститься в анкеті-заяві від 26 серпня 2008 року, ОСОБА_1 була видана картка за номером НОМЕР_1 , зі строком дії до останнього дня лютого місяця 2010 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с.88).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що сторони на момент укладення договору не погодили умови щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами є помилковим.

Визначаючи суму заборгованості по відсоткам, суд враховує погоджену сторонами базову процентну ставку, та строк кредитування, по закінченню якого право кредитодавця нараховувати відсотки у розмірі, передбаченому договором, припиняється. Строк кредитування у даному випадку закінчився в останній день лютого 2010 року ( Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16).

Виходячи із наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості ОСОБА_1 по нарахованим відсоткам станом на кінець лютого 2010 року становить 97 грн.62 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, зважаючи на те, що позивачем не доведено, що в межах укладеного 26 серпня 2008 року між сторонами договору відбувався перевипуск карт ( на зазначені обставини позивач у позові не посилався), а також, що при укладенні договору сторони погодили право банку змінювати розмір відсотків без погодження з позичальником, а стороною позивача не надано доказів на підтвердження погодження з відповідачем збільшення відсоткової ставки, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по відсоткам , нарахованим після лютого 2010 року.

Оскільки висновки суду в частині відмови у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості по відсоткам не відповідають встановленим обставинам, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

Суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 8 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_3 , МФО № 305299) заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 26 серпня 2008 року в сумі 97 грн.62 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_3 , МФО № 305299) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус