Єдиний унікальний номер 234/9353/20
Номер провадження 22-ц/804/803/21
Єдиний унікальний номер 234/9353/20
Номер провадження 22-ц/804/803/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Гапонова А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Чернобай А.О.)

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Просило стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 24.10.2010 року в загальному розмірі 136552,22 грн. станом на 31.03.2020 року, яка складається з наступного: 8697,75 грн. заборгованість за кредитом, 127854,47 грн. заборгованість по процентам за період з 24.12.2010 по 31.01.2019 року та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2010 р. в сумі 23481,11 грн., яка складається: з заборгованості за тілом кредиту - в розмірі 8697,75 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 14783,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 361,45 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився представник відповідача ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що позивач почав нараховувати штрафи з моменту прийняття ст. 2 Закону України «про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та безпідставно стягував штрафі санкції за період з 01.06.2014 по 31.08.2019 року, чим навмисно та штучно збільшував зобов`язання відповідача на суму 6250,00 грн.

Наголошує на тому, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 24.12.2010 по 29.02.2020 року вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 22.06.2018 року. Починаючи з 16.07.2014 року відповідач кредитною карткою не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює. Картка була надана відповідачу 26.08.2014 року термін її дії сплив 30.06.2018 року. За період з 24.12.2010 року по 22.06.2018 року відповідач користувалась кредитною карткою.

Зазначає, що розрахунок відсотків за користування кредитними коштами проводився позивачем без узгодження порядку нарахування відсотків за користування кредитними кошами з урахуванням пільгового періоду (нарахування відсотків здійснюється за ставкою 0,01% річних) в продовж 30 днів за кожною витратою. Кожна витрата має свій пільговий період за який нараховуються відсотки у розмірі 0,01% річних (денна ставка відсотків за пільговий період становить 0,1: 360 = 0,0000278% та не тільки знімала з неї кошти, а й значно погашала виниклу заборгованість.

Також звертає увагу суду на те, що відповідач за період з 24.12.2010 до 22.06.2018 року не тільки погасила тіло кредиту та відсотків за його користування, а ще значно переплатила кошти в сумі 24 151,28 грн. (без урахування відсотків) З урахуванням погашення відсотків відповідач переплатила 20 886,36 грн.

ОСОБА_1 просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити повному обсязі.

Від АТ КБ «Приватбанк» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 136552,22 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні (2270*100=227000).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції встановлено, як вбачається з Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 24.12.2010р. відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

Відповідно копії витягу «Умов та Правил надання банківських послуг», та витягу «Тарифів Банку» власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п.2.1.1.5.7. Договору.

Згідно розрахунку за договором б/н від 24.12.2010р. у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 станом на 31.03.2020 має заборгованість 136552,22 грн., яка складається з заборгованість за тілом кредиту в сумі 8697,75 грн., заборгованість по процентам за період з 24.12.2010 р. по 31.01.2019 р в сумі 127854,47 грн.

Судом встановлено, що 24.12.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого останній було відкрито кредитний ліміт, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов висновку, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за тлом кредиту в розмірі 8697,75 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 14783,36 грн.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на підписану сторонами заяву № б/н 24 грудня 2010 року

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Як вбачається з Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 24.12.2010р. відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.19)

Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 26.08.2014 року ОСОБА_2 було видано кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії до 06/18 (а.с.17).

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази того, що інші кредитні картки були видані відповідачу на підставі заяви від 24.12.2010 року для пролонгації кредитного договору, колегія суддів вважає, що строк дії кредитного договору № б/н від 24.12.2010 року сплив 30 червня 2018 року, що підтверджується довідкою позивача (а.с. 17).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, правові підстави для стягнення заборгованості за процентами за визначений позивачем період з 24 грудня 2010 року по 31 січня 2019 року відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а строк дії договору закінчився 30 червня 2018 року.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

Відтак заборгованість за процентами за період з 24 грудня 2010 року по 31 березня 2015 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становить 3158,58 грн., як правильно визначив позивач.

Розмір заборгованості за процентами за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2018 року становить 9840,82 грн., згідно з розрахунком:

- з 01 квітня 2015 року до 30 червня 2018 року 9840,82 грн. (8297,49 грн. (поточна заборгованість) х 36 % : 360 х 1186 д.);

Таким чином, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 24 грудня 2010 року по 30 червня 2018 року становить 12999,40 грн. (3158,58 грн. + 9840,82 грн. ).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2020 року підлягає зміні в частині стягнення відсотків, оскільки судом першої інстанції було помилково взято до уваги розрахунок заборгованості по відсоткам по 31 січня 2019 року.

Доводи представника відповідача стосовно переплати заборгованості по кредиту є необґрунтованими та зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції оскільки, з виписки вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості також не спростований.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2020 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ) заборгованість за відсотками в розмірі 12999 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яноста дев`ять) гривень 40 копійок

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 333 (триста тридцять три) гривні 79 копійок.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги 41 (сорок одну) гривню 15 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

В.Б. Азевич

А.В. Гапонов