Справа № 503/1978/20
Провадження № 2/503/154/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкове майно,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкове майно посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_2 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0248371, належало право на земельну частку (пай), розташовану на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а спадщину, яка відкрилась, за законом прийняла вступивши в управління нею її дочка ОСОБА_3 , яка є двоюрідною сестрою позивача, але не оформила її. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, а спадщину, яка відкрилась, за законом прийняла позивач ОСОБА_1 , звернувшись у встановлений законом строк, з відповідною заявою до нотаріуса. Однак, внаслідок не оформлення спадкоємцем ОСОБА_3 прийняття нею спадщини після спадкодавця ОСОБА_2 , а також через неможливість доведення родинних відносин між померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як між матір`ю та дочкою, позивач не може отримати свідоцтво на спадщину щодо сертифіката про право на земельну частку (пай), яке увійшло до складу спадщини ОСОБА_3 . У зв`язку з вище викладеним позивач змушена пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання позовної заяви, в якій просить встановити факт родинних відносин між померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як між матір`ю та дочкою, встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є одна й та сама особа, а також визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розташовану на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області в порядку спадкування за законом права, яке належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0248371.

В підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином. При цьому, представник позивача адвокат Покиньборода М.П. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій також зазначив про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача Кодимської міської ради Одеської області в підготовче засідання не з`явився, відповідач надав до суду клопотання від 15.02.2021 року № 02-17/325 (а.с.31) про розгляд справи за відсутності його представника, в якому також зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , про що свідчить копія запису акту про народження № 31 від 08.07.1959 року (а.с.61) наданого суду Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за № 380/75-19 від 10.03.2021 року. При цьому, в даному акті датою народження ОСОБА_4 зазначено 17 червня 1959 року, а самі відомості до бланку акту на українській мові внесенні на російській мові із вказанням прізвищ « ОСОБА_6 » на російській мові як « ОСОБА_7 ».

25.01.1978 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_9 », про що свідчить копія запису акту про укладення шлюбу № 2 від 25.01.1978 року (а.с.62) наданого суду Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за № 380/75-19 від 10.03.2021 року. При цьому, відомості до бланку даного акту на українській мові також були внесенні на російській мові із вказанням прізвища « ОСОБА_6 » на російській мові як « ОСОБА_7 ».

За життя ОСОБА_2 Кодимською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ОД-12 № 0248371, який був зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 24.04.1997 року за № 71 та посвідчував її право на земельну частку (пай) на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області розміром 2,01 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується копією листа-повідомлення відділу у Кодимському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 25.06.2018 року № 925/109-18 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що в свою чергу підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Олексіївською сільською радою Кодимського району Одеської області 24.05.2001 року, актовий запис № 12 (а.с.24).

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності.

Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця.

В свою чергу, згідно ст. 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом сестра померлого є спадкоємцем другої черги.

Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця.

Спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , зокрема право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ОД-12 № 0248371, успадкувала її дочка ОСОБА_3 , яка вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області від 09.04.2020 року № 02-17/193 (а.с.7). Однак, за свого життя ОСОБА_3 документально не оформила дане прийняття, внаслідок чого правовстановлюючого документа на спадщину не отримала, про що свідчить лист-повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори від 22.12.2020 року № 2048/02-14 (а.с.4).

14.07.2009 року ОСОБА_3 було видано паспорт громадянина України, в якому датою її народження вказано ІНФОРМАЦІЯ_4 , в свою чергу згідно форми № 1 на ОСОБА_3 № НОМЕР_2 (а.с.59), наданої суду Кодимським районним сектором ГУ ДМС України в Одеській області за № 5134-57/5134.1-21 від 05.03.2021 року в порядку, передбаченому ч.2 ст. 294 ЦПК України, батьками останньої є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . При цьому, самі відомості до бланку форми № 1 на українській мові були внесенні на російській мові із вказанням прізвищ « ОСОБА_6 » на російській мові як « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 11.01.2018 року, актовий запис № 3 (а.с.35).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1265 ЦК України передбачає, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Водночас із цим ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , прийняла за законом позивач ОСОБА_1 , подавши у встановлений законом строк, а саме 06.07.2018 року, до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини внаслідок чого була заведена спадкова справа № 211/2018, що підтверджується копією зазначеної спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіною М.М. 06.07.2018 року (а.с.33-47) та копією рішення ухваленого Кодимським районним судом Одеської області 28.05.2019 року у справі № 503/2433/18, яке набрало законної сили 28.06.2019 року (а.с.12).

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України).

Згідно вищевказаного листа-повідомлення відділу у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25.06.2018 року № 925/109-18 (а.с.8), ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку, взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0248371 не видавався.

При цьому, факт видачі сертифіката на ім`я особи свідчить, що останню було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Однак, при відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно право на земельну частку (пай) за сертифікатом серії ОД-12 № 0248371, через втрату останнього, не здійснення документального оформлення прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_3 після спадкодавця ОСОБА_2 , а також через неможливість доведення родинних відносин між померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як між матір`ю та дочкою, позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити своє право на прийняту спадщину шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину, що також підтверджується змістом листа-повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 22.12.2020 року № 2048/02-14 (а.с.4).

При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц). Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц). В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В даному випадку встановлення факту родинних відносин між померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як між матір`ю та дочкою необхідно позивачу ОСОБА_1 для прийняття спадщини.

У зв`язку з чим встановлення вказаного факту пов`язане з вирішенням спору про право спадкоємця на спадщину.

Згідно з пункт 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно положень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи зазначене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині встановлення родинних відносин між померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як між матір`ю та дочкою обґрунтований, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню, оскільки сукупність вище наведених доказів підтверджують його.

Що стосується вимоги позивача про встановлення факту, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є одна й та сама особа, суд зазначає, що встановлення вказаного факту не породжує юридичних наслідків, оскільки, відповідно до вимог пункту 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, у разі, якщо прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження особи, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі.

Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині визнання права на спадкове майно права на земельну частку (пай) є також обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню. Однак, суд вважає необґрунтованою вимогу про визнання за позивачем саме права власності на земельну частку (пай), оскільки сертифікат серії ОД-12 № 0248371 посвідчував не право власності ОСОБА_2 на земельну частку (пай), а її право на відповідну земельну частку (пай). При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що за життя ОСОБА_2 не отримала державного акту на право власності на земельну ділянку. У зв`язку з чим до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , увійшли права в обсягу який був у даного спадкоємця на момент смерті, зокрема право на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом серії ОД-12 № 0248371. Тому в частині визнання права власності позовна вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265, 315 ЦПК України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, ст. 525, 526, 548, 549 ЦК Української РСР (1963 року), ст. 392, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, пунктом 1, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: Одеська область, Кодимський район, с. Олексіївка; РНОКПП НОМЕР_4 , до Кодимської міської ради Одеської області; місцезнаходження: Одеська область, Подільський район, м. Кодима, вул. Соборна, 106; ідентифікаційний код юридичної особи в , про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкове майно задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 2,01 умовних кадастрових гектарів на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, яке відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0248371 належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко