ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року

м. Черкаси

справа № 711/8307/17 провадження № 22-ц/821/388/21 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

заявник: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович

боржник: ОСОБА_1

стягувач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст вимог

09 листопада 2020 року приватний виконавець Плесюк О.С. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла божника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що в нього на виконанні перебуває виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/8307/17, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми позики у розмірі 65 200 грн., штраф у розмірі 65 200 грн., пені в розмірі 20 000 грн., 3% річних у розмірі 642,07 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 108,40 грн., а всього 152 151,47 грн.

В ході вчинення виконавчих дій виконавцем встановлено, що у боржника відсутні будь-які доходи та будь-яке майно, окрім нерухомого майна, а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

21 липня 2020 року та 01 жовтня 2020 року приватний виконавець здійснив виїзд за вказаною вище адресою, однак двері квартири ніхто не відчинив, про що виконавцем було складено відповідний акт. Крім того, про дату, час та мету виїзду приватний виконавець заздалегідь повідомляв боржника письмово.

Проникнення до житла необхідне для проведення опису та арешту майна, проведення експертної оцінки, що в умовах відсутності дозволу боржника можливе тільки на підстав рішення суду, тому приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2020 року подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що приватним виконавцем під час судового розгляду не доведено суду, що боржник був належним чином повідомлений про намір проведення виконавчих дій 21 липня 2020 року та 01 жовтня 2020 року, а відтак умисно перешкоджав доступу виконавцю до свого житла.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду, приватний виконавець виконачого округу Черкаської області Плесюк О.С. оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2020 року як незаконну та прийняти постанову, якою задовольнити подання та надати дозвіл на примусове проникнення приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. до квартири АДРЕСА_1 , Ѕ частка якої на праві власності належить боржнику ОСОБА_1 для вчинення виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження № 61097898.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що проникнення до житла боржника необхідне приватному виконавцю для проведення опису та арешту майна, проведення експертної оцінки, що в умовах відсутності дозволу боржника можливе тільки на підставі рішення суду.

Зазначено, що під час вирішення подання, суд першої інстанції не врахував, що приватним виконавцем до подання були додані відповідні письмові повідомлення, які направлялись на адресу боржника. Крім того, суд не вказав у своїй ухвалі положення чинного законодавства, які б зобов`язували приватного виконавця письмово повідомляти про своє прибуття до місця реєстрації боржника.

Вважає, що доводи приведенні у поданні про примусове проникнення до житла є вмотивованими, а тому є всі підстави для скасування ухвали суду та задоволення подання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Плесюка О.С. перебуває виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/8307/17, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми позики у розмірі 65 200 грн., штраф у розмірі 65 200 грн., пені в розмірі 20 000 грн., 3% річних у розмірі 642,07 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 108,40 грн., а всього 152 151,47грн..

Приватним виконавцем, в ході вчинення виконавчих дій було встановлено, що у боржника ОСОБА_1 відсутні будь-які доходи та будь-яке майно окрім нерухомого майна у вигляді Ѕ частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Іншим співвласником вказаної квартири є ОСОБА_3 .

Як вбачається з відомостей Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради за вих. № 2418-01-10 від 04 лютого 2020 року за вказаною вище адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , 1986 р.н., з 04 квітня 2014 року по теперішній час; ОСОБА_4 , 2017 р.н., та ОСОБА_5 , 2011р.н., з 20 грудня 2017 року по теперішній час.

21 липня 2020 року та 01 жовтня 2020 року приватний виконавець здійснив виїзд за вказаною вище адресою, однак двері квартири ніхто не відчинив, про що виконавцем було складено відповідні акти.

Крім того, в своєму поданні приватний виконавець зазначив, що про дату, час та мету виїзду він заздалегідь повідомляв боржника письмово. На підтвердження чого надав копію повідомлень про проведення виконавчий дій 21 липня 2020 року та 01 жовтня 2020 року.

2.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61097898 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2018 року у справі № 711/8307/17 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми позики у розмірі 65 200 грн., штраф у розмірі 65 200 грн., пені в розмірі 20 000 грн., 3 % річних у розмірі 642,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 1 108,40 грн., а всього 152 151 грн. 47 коп.

В ході вчинення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутні будь-які доходи та будь-яке інше майно (на підстав чого до подання додано копії відповідей реєстраційних органів (а.с. 84-85, 88-92)), окрім нерухомого майна Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування (а.с. 100-101) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 102).

21 липня 2020 року та 01 жовтня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області здійснив виїзди за адресою АДРЕСА_2 , однак двері квартири ніхто не відчинив, про приватним виконавцем були складені відповідні акти (а.с. 95-96).

До подання додані повідомлення № 2249 від 14 липня 2020 року (а.с. 94) та № 3041 від 21 вересня 2020 року (а.с. 93), які направлялися на адресу боржника ОСОБА_1 про час, дату, місце та мету виїзду приватного виконавця.

Звертаючись до суду з поданням, приватний виконавець зазначив, що він здійснив усі необхідні дії щодо виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2018 року у справі № 711/8307/17 і примусове проникнення до житла боржника необхідне для проведення опису та арешту майна, проведення експертної оцінки, що в умовах відсутності дозволу можливе тільки на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку неінакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень ЗУ «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

У постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року під час розгляду справи № 757/41727/19-ц зробив висновок, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Крім того, у рішення Верховного Суду наголошено, що юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець посилався на те, що ним неодноразово було здійснено вихід за адресою проживання боржника, однак потрапити в помешкання останнього для проведення виконавчих дій не виявилось можливим.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, а особливості виявлення майна, що знаходиться в помешканні боржника, вимагають сповіщення боржника про проведення виконавчих дій за його місцем проживання для забезпечення присутності боржника або його уповноваженої особи та потрапляння виконавця до помешкання.

Частиною 1 ст. 28 вказаного Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відсутність даних про сповіщення боржника щодо проведення виконавчих дій за місцем його проживання свідчитиме про недотримання прав бути приступнім під час проведення виконавчих дій (ч.1 ст.19 Закону).

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вони не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір вчинити виконавчі дії за місцем його проживання та що боржник зобов`язаний надати доступ до житла у відповідні дати.

Крім того, виконавцем не надано доказів того, що боржник перебував за місцем проживання в момент виїзду приватного виконавця та умисно перешкоджав проникненню в житло, у зв`язку з чим виникла необхідність саме примусового проникнення до житла.

Враховуючи, що відсутні відомості про повідомлення боржника про вихід виконавця у відповідний час для вчинення виконавчих дій, що не свідчить про ухилення ОСОБА_1 у наданні виконавцю доступу до житла боржника, а відтак, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для задоволенні подання приватного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла.

Як вже було зазначено вище, до подання додані повідомлення № 2249 від 14 липня 2020 року (а.с. 94) та № 3041 від 21 вересня 2020 року (а.с. 93), які направлялися на адресу боржника ОСОБА_1 про час, дату, місце та мету виїзду приватного виконавця.

Однак, ні під час розгляду справи в суді першої, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, суду не були додані належні докази отримання боржником таких повідомлень та не доведений факт перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій, а відтак, висновок суду про не доведення приватним виконавцем факту належного повідомлення про проведення виконавчих дій та перешкоджання в цьому є правильний та не спростований належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно, всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.В. Нерушак