Справа № 504/244/21
Номер провадження 2/504/1477/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Литвинюк А.В.

за участю секретаря Сухіна Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить звільнити її від сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 12.02.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 19.04.2011 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.08.2012 у справі №1515/2030/2012 (провадження 2/1515/1542/2012) з неї на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що з 25.11.2020 року ОСОБА_3 проживає разом з нею та усі витрати, пов`язані з його забезпеченням, вихованням та утриманням вона несе самостійно у зв`язку з чим просить суд звільнити її від сплати аліментів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу головуючим у справі визначено суддю Литвинюк А.В.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Литвинюк А.В. від 10.02.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного у відкритому судовому засіданні.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача, адвокат Волошина Н.М. надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, звернулась до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме:

-копії нотаріально посвідченого перекладу рішення від 04.01.2021 року про зарахування ОСОБА_3 до 3-го класу загальноосвітньої школи «Літвіновска 500», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-копії нотаріально посвідченого перекладу підтвердження про подання заявки на отримання дозволу на постійне проживання на території Чеської республіки від 18.01.2021 року № НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив розглядати справу у його відсутність.

На підставі ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст.81,83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що з 12.02.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 19.04.2011 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.08.2012 у справі №1515/2030/2012 (провадження 2/1515/1542/2012) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

З 27.11.2020 року позивачка разом з сином виїхала на постійне місце проживання до м. Праги Чеської республіки, що підтверджується письмовими доказами, а саме:

-нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 17.11.2020 року реєстраційний номер №942, про те, що йому відомо про виїзд ОСОБА_3 на постійне місце проживання за кордон до Чеської республіки;

-нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 17.11.2020 року реєстраційний номер №943, про надання згоди на багаторазові короткочасні виїзди ОСОБА_3 з території України до Чеської республіки та інших країн-учасниць Шенгенської угоди та країн-членів Європейського Союзу у супроводі ОСОБА_1 ;

-особовою справою №656 здобувача загальної середньої освіти Одеської ЗОШ №23 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області ОСОБА_3 , в якій міститься відмітка про те, що 20.11.2020 року він вибув зі школи по причині виїзду до Чеської Республіки, а саме до АДРЕСА_2 .

Крім того, з долучених до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що з 04.01.2021 року ОСОБА_3 зарахований до 3-го класу загальноосвітньої школи «Літвіновска 500», яка розташована за адресою: м. Прага 9, вул. Літвіновська, 500, що підтверджується копією нотаріально посвідченого перекладу рішення від 04.01.2021 року та подав заявку на отримання дозволу на постійне проживання на території Чеської республіки, що підтверджується копією нотаріально посвідченого перекладу підтвердження про подання заявки від 18.01.2021 року №ОАМ-00711/ТР-2021.

Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст.18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч.7-8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Ч.1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

У відповідності до положень ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у Сімейному кодексі України; статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів відповідно до положень ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що на час ухвалення судового рішення Комінтернівським районним судом Одеської області від 09.08.2012 року ОСОБА_3 , дійсно проживав разом з батьком ОСОБА_2 та знаходився на його матеріальному утриманні. Проте, з 27.11.2020 року ОСОБА_3 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , виїхав на постійне місце проживання до м. Праги Чеської республіки, де фактично проживає разом з нею.

Відповідно до §54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Зважаючи на те, що з 27.11.2020 року ОСОБА_3 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , виїхав на постійне місце проживання до м. Праги Чеської республіки, де фактично проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується наявними у справі доказами, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин та способи захисту сімейних прав, суд приходить до висновку, що існують підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на неповнолітного сина.

На думку суду, звільнення матері, з якою проживає дитина, від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини на користь батька, відповідає інтересам дитини.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у зв`язку зі зміною проживання дитини підлягають задоволенню з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,76,81,83,89,211,247,259,263-265,279 ЦПК України, ст.ст.7,8,18,141,180,192,273 Сімейного Кодексу України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 16.03.2011 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке здійснювалося на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.08.2012 року (справа №1515/2030/2012).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Литвинюк А. В.