Справа № 587/2820/19
РІШЕННЯ
26 лютого 2021 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника відповідача Касьяненка Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан» про визнання заяви про звільнення за угодою сторін недійсною та скасування наказу про звільнення з роботи,
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання заяви про звільнення за угодою сторін недійсною та скасування наказу про звільнення з роботи. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 17 січня 2017 року на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма Лан» він був прийнятий на посаду директора Товариства, з ним був укладений трудовий контракт строком на 5 років - до 2022 року. 14 травня 2018 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ він був відсторонений від посади директора в зв`язку з інформацією про факти нецільового використання коштів та зловживанням посадовим становищем. Цим же рішенням директором був призначений один із засновників - ОСОБА_2 та одночасно проведено державну реєстрацію змін до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу. Фактично з цього часу, як зазначав позивач, він був звільнений з посади директора ТОВ «Агрофірма Лан». Керівництво Товариства зверталось до органів поліції з заявою про притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Більше двох місяців йому та його дружині погрожували, заява про звільнення за угодою сторін була написана ним вимушено, під психологічним тиском, в день її написання новим директором була написана заява про закриття справи, що свідчить про те, що умовою звільнення від кримінальної відповідальності було написання ним заяви про звільнення. Копія наказу про звільнення йому не видавалась, згодом йому передали трудову книжку, в якій зазначено, що він звільнений згідно наказу від 31.07.2018 року. З питання незаконного звільнення позивач звертався до прокуратури, саме рішення загальних зборів було оскаржено в судовому порядку, які були визнані незаконними та скасовані. Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати недійсною його заяву про звільнення за угодою сторін та скасувати відповідний наказ № 121-ОС від 31.07.2018 року як незаконний; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; зобов`язати TOB «Агрофірма Лан» негайно усунути перешкоди у здійсненні повноважень директора відповідно до укладеного трудового контракту; зобов`язати Сумський районний відділ національної поліції внести відомості до ЄРДР про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення за фактом незаконного звільнення та розпочати досудове розслідування за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 172 КК України та стягнути судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснивши суду, що заяву на звільнення добровільно він не писав, підписав її під тиском, оскільки новий директор ОСОБА_2 погрожував йому кримінальним провадженням і умовою закриття кримінального провадження поставив написання позивачем заяви про звільнення з роботи, що він і вимушений був зробити. ОСОБА_2 хоч і написав заяву у кримінальному провадженні, що претензій не має, однак розслідування триває. Все відбувалось проти його, позивача, волевиявлення, тому просив задовольнити позов у повному обсязі.
Представники відповідача адвокати Касьяненко Д.С., Джепа Г.В. в судовому засіданні проти позову заперечували, пояснивши, що заяву про звільнення з роботи позивач написав власноручно, ознайомився з наказом про звільнення 31.07.2018 року під підпис, отримав належну йому трудову книжку. З моменту звільнення до моменту звернення позивача до суду пройшло 17 місяців, однак, він навмисно зволікав зі зверненням до суду, якщо вважав звільнення незаконним, хоча являється фахівцем в галузі права. Позивач пропустив місячний термін звернення до суду без поважних причин, просили у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, з`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У рішенні Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року у справі N 14-рп/2004 зазначив, що свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
У відповідності з статтею 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін ( п.1 статті 36 КЗпП), а також інші підстави, передбачені контрактом (пункт 8 ст. 36 КЗпП).
Судом встановлено, що 17 січня 2017 року на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан» позивач був прийнятий на посаду директора Товариства, в зв`язку з чим ним був укладений трудовий контракт строком на п`ять років - до 2022 року (ар.с.7).
Пунктом 6.2 б) розділу 6 «Зміни, припинення та розірвання контракту» передбачено, що укладений між сторонами контракт припиняється а) після закінчення стоку дії контракту; б) за згодою сторін; в) з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством ( статтею 40,41 Кодексу законів про працю; з ініціативи Директора до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (статтею 39 КЗпП України) та цим контрактом; д) інших підстав, передбачених законодавством. (ар.с.7).
31 липня 2018 року директору ТОВ «АФ Лан» Кіріченку Є.С. від ОСОБА_1 надійшла власноручно написана особиста заява, в якій останній просить звільнити його з займаної посади з 1.08.18 року за згодою сторін (ар.с.26).
Наказом від 31 липня 2018 року № 121-ОС ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 01 серпня 2018 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, підстава: заява ОСОБА_1 (ар.с.25).
З копії даного наказу вбачається, що позивач ознайомився з оскаржуваним наказом в день його видачі, а саме 31 липня 2018 року, про що свідчить його особистий підпис після слів «З наказом ознайомлений» (ар.с.25).
Крім того, позивач відповідно до оскаржуваного наказу отримав належну йому трудову книжку, про що свідчить його особистий підпис у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (номер запису 363, ар.с.27-29).
Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Зазначаючи в позові, що заява про звільнення з роботи була написана ним внаслідок психологічного тиску, позивач всупереч положенням зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду належних доказів на підтвердження цих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , який на даний час є директором ТОВ «Агрофірма Лан», пояснив суду, що він ніяким чином на позивача не тиснув з метою звільнення з роботи, заява була написана позивачем добровільно, а те, що він звертався до органів поліції з заявами про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 не можна розцінювати як тиск на позивача, який, на його думку, під час перебування на посаді директора ТОВ «Агрофірма Лан» скоїв розтрату майна товариства.
Свідок ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача, пояснила, що вона є дружиною позивача, який з 17 січня 2017 року займав посаду директора ТОВ «Агрофірма Лан». Згодом на позивача став чинитися тиск з боку співзасновників товариства, чоловіка та її не пускали на територію товариства, ОСОБА_2 неодноразово телефонував їй і казав, що якщо її чоловік позивач по справі - не звільниться з роботи і не розрахується з товариством, він буде наполягати на кримінальній відповідальності ОСОБА_5 за розтрату майна товариства. Згодом ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою до органів поліції, продовжуючи погрожувати чоловіку, казав, що він його «посадить», перестрівали їх та дітей, внаслідок чого ОСОБА_6 написав заяву про звільнення.
Разом з тим, пояснення свідка ОСОБА_4 не можуть з достатньою достовірністю свідчити про психологічний тиск, який начебто чинився чинним директором товариства на ОСОБА_5 з метою примусити його написати заяву про звільнення, оскільки свідок ОСОБА_4 є дружиною позивача ОСОБА_1 і є зацікавленою в результатах розгляду справи.
Пояснення свідка ОСОБА_4 свідчать не про тиск на позивача з метою примусити його написати заяву про звільнення, а про наявність особистих неприязнених стосунків між засновниками товариства ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які є спадкоємцями першої черги після смерті батька ОСОБА_8 (колишнього засновника товариства), успадкували після його смерті по 33,3 частини в товаристві і на даний час всі є засновниками товариства. ОСОБА_4 (сестра ОСОБА_2 і дружина позивача ОСОБА_5 ), будучи засновником товариства, в різні періоди займала керівні посади в товаристві, зокрема, фінансового директора, тоді як її чоловік позивач по справі ОСОБА_1 з 2017 року займав посаду директора товариства. ОСОБА_4 на даний час визнана потерпілою стороною у кримінальному провадженні, що знаходиться в провадженні Зарічного районного суду м. Сум по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. ст. 191, 366, 364 КК України. Про факт існування особистих неприязливих стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтвердила в судовому засіданні і сама ОСОБА_4 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у нього з новим директором ТОВ «Агрофірма Лан» ОСОБА_2 склалися неприязнені стосунки. Позивач зазначав, що, не погоджуючись з рішенням загальних зборів товариства від 14 травня 2018 року про його відсторонення, а також з рішенням про призначення директором товариства одного з засновників товариства ОСОБА_2 , він вважав, що загальні збори 14 травня 2018 року були проведені з явними порушеннями діючого законодавства про господарські товариства. У зв`язку з цим, позивачем по справі було вжито ряд заходів, спрямованих на усунення порушень, і, зокрема, ініціювання оскарження незаконних рішень загальних зборів товариства. Одним із засновників ТОВ «Агрофірма Лан» рішення загальних зборів без номеру від 14 травня 2018 року було оскаржено до Господарського суду Сумської області, який задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 , визнав недійсним рішення загальних зборів товариства від 14 травня 2018 року, скасував державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, всі рішення загальних зборів, в тому числі і його, позивача, відсторонення від роботи, визнанні незаконними та скасовані.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.07.2019 у справі № 920/388/19 було визнано недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан» (вул. Центральна, 4, с. Кіндратівка, Сумський район, Сумська область, 42315, ), оформлене протоколом без номеру від 14.05.2018. Скасовано державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан» (вул. Центральна, 4, с. Кіндратівка, Сумський район, Сумська область, 42315, ) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (зміна керівника юридичної особи), проведену державним реєстратором на підставі рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан», оформленого протоколом без номеру від 14.05.2018 (а.с.30-41).

З копії постанови Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 920/388/19, наданої позивачем, вбачається, що Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду була розглянута касаційна скарга на постанову Північного апеляційного господарського суду по справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Агрофірма Лан», треті особи: Відділ державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців Управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми» Сумської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення загальних зборів та скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу.

Рішенням Верховного Суду від 10 грудня 2019 року скасована постанова Північного апеляційного господарського суду від 8 жовтня 2019 року, рішення Господарського суду Сумської області від 17.07.2019 у справі № 920/388/19 залишено в силі.

Разом з тим, судове рішення, на яке посилається позивач, не свідчить про незаконність звільнення позивача з займаної посади.

Розглядаючи дану справу господарський суд розглядав корпоративний спір між учасником товариства і самим товариством.

Суд не вирішував питання щодо законності відсторонення позивача від займаної посади. Предметом дослідження в даній справі було порушення порядку повідомлення одного із учасників товариства про дату та час проведення загальних зборів засновників товариства, про дотримання порядку скликання загальних зборів товариства тощо. Порушення трудових прав позивача, в тому числі і законність відсторонення його від роботи та звільнення з роботи, не були предметом судового розгляду. Позивач не є учасником ( засновником) ТОВ «Агрофірма ЛАН», розгляд корпоративного спору між одним з учасників товариства і самим товариством не стосувався інтересів та прав позивача.

Отже, посилання позивача на судове рішення як на підтвердження незаконності звільнення позивача з посади, не можна вважати правомірним.

Позивач, обґрунтовуючи підстави для визнання недійсною особисто підписаної та поданої заяви про звільнення за згодою сторін, зазначає, що теперішній директор ТОВ «Агрофірма ЛАН» після проведення загальних зборів учасників Товариства від 14.05.2018 року начебто чинив на нього психологічний тиск та створював несприятливі умови для роботи, у зв`язку з чим він, позивач, під психологічним тиском вимушений був написати заяву про звільнення з роботи.

Разом з тим, всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду доказів на підтвердження здійснення на нього психологічного тиску з метою примусити написати заяву про звільнення з посади. Та обставина, що 07.06.2018 року керівництвом товариства до органів Національної поліції була направлена заява про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за нецільове використання та привласнення грошових коштів Товариства не може вважатися психологічним тиском на позивача.

Як вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 31 липня 2018 року, кримінальне провадження, порушене за ч. 2 ст. 191 КК України за фактом привласнення товарно-матеріальних цінностей директором ТОВ «Агрофірма Лан» в с. Кіндратівка Сумського району, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.61-63).

Посилаючись на незаконні дії нового керівництва Товариства, позивач пояснює, що внаслідок незаконних дій відповідача він був вимушений лікуватись як в Україні, так і за її межами, на підтвердження цього надав виписки з лікарень про проходження медичного огляду (а.с.6,65,67-80), що йому було завдано моральних страждань, він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Шкода, на його думку, полягає в тому числі у коштовному лікуванні за кордоном.

Відповідно до положень ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (Пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4).

Крім того, за загальним правилом, особа несе відповідальність за завдання моральної шкоди згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України тільки в разі наявності вини такої особи.

Відповідальність за моральну шкоду вимагає визначення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між ними. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди й умовою цивільно-правової відповідальності, що кореспондується з приписами пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, як і факту неправомірної поведінки відповідача, суду не надано, а відтак і підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд не вбачає.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, а тому в задовоелнні позову необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213-215, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 12, 81 ЦПК України, ч.ч.1,3 ст.21 КЗпП України, ст. 36 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Лан» про визнання заяви про звільнення за угодою сторін недійсною та скасування наказу про звільнення з роботи відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко