УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 607/2144/19

провадження № 61-3028ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 21 січня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про визнання контракту безстроковим трудовим договором, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ :

У 2019 році ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної освіти про визнання:

· контракту укладеного між нею та відповідачем від 01 вересня 2016 року безстроковим трудовим договором;

· недійсним та скасування наказу за №298-к від 21 грудня 2018 року про звільнення її з посади методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи та поновлення на посаді методиста навчально-медичного центру психологічної служби і соціальної роботи Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної освіти на умовах безстрокового трудового договору з 26 грудня 2018 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

У липні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року в зв`язку з нововиявленими обставинами та просила:

· визнати укладений між нею та відповідачем контракт від 01 вересня 2016 року безстроковим трудовим договором;

· визнати недійсним та скасувати наказ від 21 грудня 2018 року №298-к про звільнення ОСОБА_1 з посади методиста навчально-методичного центру психологічної служби і соціальної роботи;

· поновити ОСОБА_1 на посаді методиста навчально-методичного центру психологічної служби Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти на умовах безстрокового трудового договору з 26 грудня 2018 року;

· стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2019 року в задоволенні її позову відмовлено в зв`язку із тим, що звільнення позивача відбулось із дотриманням умов трудового законодавства. На запит ОСОБА_1 від 01 червня 2020 року Управлінням Держпраці в Тернопільській області 02 червня 2020 року надало Акт № ТР1430/413/АВ інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, згідно з яким у штаті Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти в період з 01 серпня 2019 року по 30 вересня 2019 року були наявні вакантні посади викладачів, методистів, фахівців, які ОСОБА_1 не запропоновані, чим порушено вимоги частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України. Крім цього, суд першої інстанції у рішенні посилається на зміну істотних умов праці, проте, вони зовсім не змінились, оскільки заробітна плата, як нараховувалась за 12 розрядом, так і залишилася, умови праці не змінились. Вважає вищезазначені обставини такими, що мають значення для вирішення справи і є нововиявленими та істотними для постановлення правильного рішення у справі, оскільки на їх підставі можна було зробити висновок про порушення її прав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року в складі судді Грицай К. М., залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 січня 2021 року в складі колегії суддів Храпак Н. М., Дикун С. І., Парандюк Т. С., у задоволенні заяви відмовлено.

Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, погодився із тим, що заявником в судовому засіданні не доведено істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а подані заявником нові докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом, та переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Крім того той факт, що встановлення обставин, на які посилається заявник, обов`язково могло вплинути на остаточні висновки суду, не було підтверджено належними та допустимими доказами. Також, заявником в судове засідання не було подано доказів, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, що переглядається. Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи) № ТР1430/413/АВ від 07 листопада 2019 року, на який посилається заявниця, стосується обставин, які виникли після винесення рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 17 квітня 2019 року. Факт встановлення вакансій при закінченні строку трудового договору значення не має.

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказане судове рішення та посилаючись на те, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки доказам, які були надані нею та які мають значення для справи, просить скасувати його як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що доказ, на який посилається ОСОБА_1 , є новим доказом, а не доказом нововиявленої обставини, апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 21 січня 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук