Постанова

Іменем України

25 березня 2021 року

м. Київ

справа № 328/2842/19

провадження № 61-19368св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельного ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу і рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 31 березня 2020 року, ухвалені суддею Коваленком П. Л., та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Крилової О. В., Бєлки В. Ю., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельного ділянкою.

Позов мотивовано тим, що йому як фізичній особі-підприємцю на праві власності згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 липня 2014 року належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,02 га, кадастровий номер :01:013:0305, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для розташування торгівельних павільйонів. Однак на належній йому земельній ділянці знаходиться майно, яке складається з торгівельного павільйону, розташованого на літньому майданчику та недобудови у вигляді арок з цегли і фундаменту, яке було зведено ОСОБА_2 , та яке в установленому законом порядку не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Самостійно звільнити земельну ділянку від цього майна відповідач відмовляється. Наявність майна останнього перешкоджає йому навести порядок на своїй земельній ділянці та використовувати її за цільовим призначенням, отже він несе збитки.

У березні 2020 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання незаконним і скасування рішень Токмацької міської ради від 12 лютого 2014 року та від 08 квітня 2014 року, які стали підставою для відчуження земельної ділянки і проведення торгів з її продажу. Крім того, просив визнати недійсним протокол земельних торгів з продажу цієї ділянки від 01 липня 2014 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01 липня 2014 року, за яким Токмацька міська рада відчужила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,02 га, між жилими будинками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 ; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 14134856 від 01 липня 2014 року, прийняте державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області Зиріною О. Ю.; визнати за ним право власності на об`єкт незавершеного будівництва - господарчі споруди по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Зустрічний позов мотивовано тим, що Токмацька міська рада незаконно відчужила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 разом із земельною ділянкою площею 0,2 га, що розташована по АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 , і об`єкт незавершеного будівництва - літній майданчик та павільйон, які йому належать.

Короткий зміст судових рішень

Оскаржуваною ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 31 березня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 повернуто.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 31 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні ним права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,02 га, кадастровий номер :01:013:0305, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для розташування торгівельних павільйонів, що належить ОСОБА_1 як фізичній особі - підприємцю на праві власності згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 липня 2014 року.

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити від свого майна вищезазначену земельну ділянку, шляхом знесення торгівельного павільйону, розташованого на літньому майданчику та недобудови у вигляді арок з цегли і фундаменту.

Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року ухвала та рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 31 березня 2020 року залишені без змін.

Ухвала про повернення зустрічного позову ОСОБА_2 мотивована тим, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 не є взаємопов`язаними, виникли з різних підстав, що обумовлено різними правовідносинами сторін у справі. З огляду на це суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що розгляд вказаних позовів в одному провадженні не є доцільним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі статей 317, 319, 321, 391 ЦК України та частини першої статті 78, 90, частини другої статті 152 Земельного кодексу України як власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у користуванні нею. Разом із цим ОСОБА_2 не має права на користування спірною земельною ділянкою, оскільки строк дії його договору оренди укладеного 24 квітня 2007 року з Токмацькою міською радою закінчився 18 квітня 2008 року. Доказів того, що ОСОБА_2 намагався продовжити орендні правовідносини з Токмацькою міською радою, але йому було неправомірно відмовлено у цьому, він не надав.

Зведені на земельній ділянці позивача споруди є об`єктами незавершеного будівництва, а тому з огляду на положення частин другої та третьої статті 331 ЦК України ОСОБА_2 має право лише на матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі їх будівництва.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , у якій він просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Зокрема, касаційна скарга мотивована тим, що за суб`єктним складом спір належить розглядати в порядку господарського судочинства, оскільки позов подано фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 . Спірну земельну ділянку він, ОСОБА_2 , отримав на умовах оренди для установки кіоску і літнього майданчику, як суб`єкт підприємницької діяльності. Незважаючи на те, що на час подання позову до суду його підприємницька діяльність припинена, зобов`язання за укладеними договорами не припинилися, а залишилися за ним як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестала існувати, тому спір має розглядатися господарським судом. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

Крім того, заявник вважав, що суд першої інстанції безпідставно повернув його зустрічний позов, оскільки його предмет взаємопов`язаний з первісним позовом ОСОБА_1 . Також в суді апеляційної інстанції справу було розглянуто за його відсутності, оскільки його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, а також суд не розглянув його клопотання про витребування доказів.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

03 лютого 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

03 лютого 2021 року згідно протоколу передачі судової справи справу визначено розглядати у складі колегії суддів: Ткачука О. С. (судді-доповідача), Калараша А. А., Петрова Є. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за договором оренди землі від 24 квітня 2007 року Токмацька міська рада надала в строкове платне користування ОСОБА_2 строком до 18 квітня 2008 року земельну ділянку загальною площею 0,0127 га по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (а. с. 85-86). Строк дії цього договору закінчився 18 квітня 2008 року, продовження орендних правовідносин між Токмацькою міською радою та відповідачем не встановлено.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 липня 2014 року Токмацька міська рада на підставі рішень від 12 лютого 2014 року № 4, від 08 квітня 2014 року № 8, протоколу № 47 земельних торгів з продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 01 липня 2014 передала у власність ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,02 га, кадастровий номер :01:013:0305, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для розташування торгівельних павільйонів (а. с. 11-13).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 23668112, вбачається, що ОСОБА_1 (фізичній особі - підприємцю) на праві приватної власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,02 га, кадастровий номер :01:013:0305, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для розташування торгівельних павільйонів (а. с. 14).

Із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що 03 грудня 2018 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (а. с. 15-17).

Судами встановлено та не оспорено сторонами, що на належній на праві приватної власності позивачеві земельній ділянці знаходиться майно ОСОБА_2 , яке складається з торгівельного павільйону, розташованого на літньому майданчику та недобудови у вигляді арок з цегли і фундаменту.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначав, що він раніше правомірно користувався спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди, укладеного 24 квітня 2007 року з Токмацькою міською радою.Розташування на цій земельній ділянці належних йому об`єктів нерухомості унеможливлювало придбання земельної ділянки позивачем, а тому у зустрічному позові він оскаржив рішення Токмацької міської ради, які стали підставою для відчуження на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 земельної ділянки, яку він використовував.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо юрисдикційності цієї справи колегія суддів виходить із наступного.

У постановіВеликої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19), на яку посилається у касаційній скарзі ОСОБА_2 як на підставу належності цього спору суду господарської юрисдикції, зроблено висновок про те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Колегія судів вважає, що правовідносини у справі № 127/23144/18 та у справі, яка є предметом перегляду, є різними за суб`єктним складом та змістом правовідносин сторін як таких, оскільки висновок про належність спору до господарської юрисдикції у справі № 127/23144/18 ґрунтується на тому, що правовідносини сторін у ній виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою статусу як фізичної особи - підприємця не припинились. У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що між сторонами господарського договору не існує, не існує й інших підстав для розгляду справи господарським судом.

За таких обставин при розгляді даної справи не можна застосовувати правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

Оскаржуючи повернення судом першої інстанції його зустрічного позову ОСОБА_2 зазначав, що заявлений ним позов взаємопов`язаний з первісним позовом ОСОБА_1 . Проте колегія суддів не може погодитися з такими доводами, оскільки предметом первісного позову є вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності земельною ділянкою, шляхом знесення торгівельного павільйону, розташованого на літньому майданчику та недобудови у вигляді арок з цегли і фундаменту. Предметом зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є скасування рішень Токмацької міської ради; визнання недійсним протоколу земельних торгів; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 липня 2014 року; визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; визнання за ним права власності на об`єкт незавершеного будівництва - господарчі споруди по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 по суті оскаржує рішення Токмацької міської ради, яка не залучена до участі у справі за первісним позовом ОСОБА_1 .

Отже, указані позови не є взаємопов`язаними, виникли з різних підстав, що обумовлюється різними правовідносинами сторін у справах, а тому суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не був належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце судового засідання є безпідставними, оскільки у матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення йому 16 жовтня 2020 року судових повісток щодо судових засідань, призначених Запорізьким апеляційним судом на 17 листопада 2020 року (а. с. 236, 237).

Доводи касаційної скарги про те, що суд у порушення статті 84 ЦПК України не розглянув клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів і такі докази не витребував, є необґрунтованими, оскільки таке клопотання було додано як додаток до зустрічного позову, який у подальшому було повернуто судом. Доказів того, що таке клопотання подавалось заявником в ході розгляду первісного позову ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу і рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 31 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров