Справа №463/2026/21
Провадження №2-н/463/404/21
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

24 березня 2021 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги водопостачання та водовідведення,

встановив:

Заявник ЛМКП «Львівводоканал» звернувся до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 5884,55 грн. Згідно розрахунку, вказана заборгованість обрахована за період з січня 2016 року по січень 2021 року.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ.

Так, як вбачається з матеріалів справи № 463/223/19 (провадження № 2-н/463/137/19), ЛМКП «Львівводоканал» вже зверталось з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 3196,59 грн. За наслідками розгляду цієї заяви 29.01.2019 суддею Личаківського районного суду м. Львова видано відповідний судовий наказ про стягнення згаданої вище заборгованості.

Отже, у справі яка розглядається та у справі № 463/223/19 стягувач заявив ті самі вимоги до того самого боржника, що відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України виключає можливість видачі судового наказу у даній справі в цій частині вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

В силу вимог п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України суд не розглядає заяву по суті, а згідно ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Системний аналіз вказаних вище правових норм свідчить про те, що положення ч. 3 ст. 165 ЦПК України підлягають застосуванню лише в тому випадку, коли заявником заявлено дві і більше вимоги, частина з яких може бути розглянута в порядку наказного провадження, а інша частина ні. Наприклад, коли заявлено вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та моральної шкоди, де перша вимога підлягає розгляду в порядку наказного провадження, а друга ні.

У справі яка розглядається як вимога про стягнення заборгованості, за якою вже виданий судовий наказ так і вимога про стягнення заборгованості обрахованої після видачі судового наказу підлягають розгляду в порядку наказного провадження, а тому немає підстав застосовувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 165 ЦПК України.

Таким чином, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України та з урахуванням аналогії закону слід відмовити у видачі судового наказу в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 162, 165, 168 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити Львівському міському комунальному підприємству «Львівводоканал» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично надані послуги водопостачання та водовідведення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Леньо С. І.