Справа № 188/526/19
Провадження № 2-п/188/1/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року смт.Петропавлівка

Петропавлівськийо районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Курочкіна О.М.

секретар судового засідання Лукіна Л.Г.

Заявник: ОСОБА_1

сторони по справі:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА»

відповідач: ОСОБА_1

заява відповідачки про перегляд заочного рішення

за участю в режимі відео конференції представника заявниці ОСОБА_2

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Петропавлівського районного суду знаходилася цивільна справа № 188/526/19 провадження 2/188/315/2019 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по якій 25.10.2019 року було винесено заочне рішення.

01.09.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення відповідачу пропущеного з поважних причин процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та його скасування.

В обґрунтування зави ОСОБА_1 зазначила, що з матеріалами справи, в тому числі і з заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2019 та ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2019 року у справі № 188/526/19, відповідач ознайомилась 09.07.2020 року. Докази ознайомлення наявні в матеріалах справи, а саме: заява про ознайомлення з матеріалами справи від 09.07.2020 року з відміткою про ознайомлення. До цього часу, відповідач не знала про розгляд даної справи та про ухвалення заочного рішення від 25 жовтня 2019 року, адже не отримала жодної повістки про виклик до суду.

23 липня 2020 року, тобто через 14 календарних днів з дня ознайомлення з матеріалами справи та заочним рішенням від 25 жовтня 2019 року, відповідач звернулась з апеляційною скаргою до Дніпровського апеляційного суду на заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року.

19 серпня 2020 року, Дніпровським апеляційним судом у справі № 188/526/19 винесена ухвала про повернення апеляційної скарги відповідачу, як передчасно подану.

З даною ухвалою відповідач ознайомилась 31.08.2020 року на сайті судової влади. Оригінал даної ухвали від 19.08.2020р., станом на день подання заяви про перегляд заочного рішення, відповідач не отримала.

З огляду на це відповідач зазначає, що про розгляд даної справи та ухвалення 25 жовтня 2019 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області заочного рішення не знала до моменту ознайомлення з матеріалами судової справи 09.07.2020р., адже не отримала жодної повістки про виклик до суду та матеріалів позовної заяви. З цих причин відповідач не приймала участі в судових засіданнях та не подала відповідного відзиву на позовну заяву. Зокрема, в матеріалах судової справи не має жодної повістки про виклик до суду, які вручені відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, просить поновити пропущений з поважних причин строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року у справі № 188/526/19.

Посилаючись на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача зазначила, що між позичальником, яким є: ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Платимум банк» 05.10.2013 року був укладений Договір про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту № 00869/05193LCCA за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20000.00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок) строком до 05.10.2016 року зі сплатою 20 % річних, затверджено Приклад використання Кредитного ліміту та розрахунку платежів із визначенням сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (Додаток № 1 до Кредитного договору) (а.с. 10), строки погашення заборгованості, згідно п. 4.2 Кредитного договору (а.с. 8), встановлено з 01 по 05 число включно кожного місяця (надалі -Платіжний період).

За умовами п. 4.3 Кредитного договору (а.с. 8-9), Банк зобов`язувався передати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Кредитним договором, а Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався здійснити сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за Кредитом та нарахованими відсотками.

Згідно умов Кредитного договору, гр. ОСОБА_1 Банком перераховано кредитні кошти на загальну суму 20 000.00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

22.03.2018 року між ПАТ «Платинум банк» та TOB «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» було укладено Договір № 147 про відступлення прав вимоги (надалі - Договір № 147) (а.с. 14 - 17), відповідно до якого ПАТ «Платинум банк» відступило TOB «ФК «ЖЕНЕВА», а TOB «ФК «ЖЕНЕВА», набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі, як стверджує Позивач, і за Договором про відкриття банківського рахунку кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту № 00869/05193LCCF від 05.10.2013 року (а.с. 8-9).

На підставі вищезазначеного Договору на думку TOB «ФК «ЖЕНЕВА» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів (Боржників) за договорами, укладеними з ПАТ «Платинум банк», в свою чергу ПАТ «Платинум банк» втратив такі права.

У відповідності до п. З Договору № 147 (а.с. 14-17), Новий кредитор зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення права вимоги за Основними договорами протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту набрання чинності цим договором.

Згідно п. 14 Договору № 147 (а.с. 14-17), він набирає законної сили з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін, тобто 22.03.2018 року.

Але, всупереч вищевказаному, станом на момент початку судового розгляду у справі № 188/526/19 та до сьогоднішнього часу, від TOB «ФК «ЖЕНЕВА» гр. ОСОБА_1 жодних повідомлень про наявність у неї будь-якої заборгованості за Кредитним договором та про відступлення права вимоги за вказаним Кредитним договором не надходило.

Представник заявника вважає, письмові докази надано в порушення положень ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України.

Представником TOB «ФК «ЖЕНЕВА» надано засвідчені копії Договору № 147 про відступлення прав вимоги від 22.03.2018 року (а.с. 14-17) та Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 22.03.2018 року «Витяг з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами» (надалі - Додаток № 1) (а.с. 14) та інших документів, які на думку Позивача підтверджують інформацію щодо предмета доказування. Але, хочу зазначити, що засвідчені копії документів не відповідають приписам ч. 5 ст. 95 ЦПК України, оскільки не містять дати такого засвідчення.

Поряд з цим, у відповідності до п. 2.1 Договору № 147 (а.с. 14-17), сторони погодили, що Реєстр прав вимог за формою встановленою у Додатку № 1 до даного Договору передається Банком новому Кредитору в день укладання цього Договору та містить актуальну інформацію станом на дату укладання цього Договору.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зі змісту договору вбачається, що підставою для набуття TOB «ФК «ЖЕНЕВА» (Новий кредитор) прав вимоги щодо боржників за Основним договором (У даному випадку - Кредитним договором) є власне наявність заборгованості за таким договором перед ПАТ «Платинум банк» (Кредитор), що відступив права вимоги. Належним доказом у даному випадку не може бути ніщо інше, ніж Реєстр прав вимог, що передано Банком у якості Додатку № 1 до даного Договору, який має містити актуальну інформацію щодо прав вимоги за наявними перед Банком зобов`язаннями станом на дату укладання Договору про відступлення прав вимоги.

При винесенні Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області заочного рішення від 25.10.2019 у справі № 188/526/19, судом не в повній мірі розглянуто питання належності, достовірності та обґрунтованості доказів заборгованості гр. ОСОБА_1 за Кредитним договором.

Виходячи з положень Договору № 147, Додаток № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 22.03.2018 року «Витяг з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами» мав оформлюватись виключно Банком 22.03.2018 року, але, даний документ підписаний не представником ПАТ «Платинум банк», а представником за довіреністю TOB «ФК «ЖЕНЕВА» Радченко В.Ю. та нібито підтверджує заборгованість гр.. ОСОБА_3 перед Банком.

Довіреність № 47 (а.с. 26) на здійснення представництва інтересів TOB «ФК «ЖЕНЕВА» на ім`я ОСОБА_4 оформлено лише 10.04.2018 року. Оскільки додаток до документа має оформлюватись не пізніше ніж сам документ, вищевказане свідчить про те, що станом на 22.03.2018 року ОСОБА_4 не являлась представником за Довіреністю TOB «ФК`ЖЕНЕВА», крім того Реєстр прав вимоги передається та формується ПАТ «Платинум банк». Матеріали справи не містять також і доказів права підпису гр. ОСОБА_4 документів, що перебували у власності Банку. Тому, даний документ не може бути належним доказом у справі, оскільки не є підтвердженням наявності заборгованості ОСОБА_1 за Договором про відкриття банківського рахунку кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту № 00869/05193LCCF від 05.10.2013 року станом на момент передачі прав вимоги.

Кредитний договір укладено між ОСОБА_5 та ПАТ «Платинум банк» 05.10.2013 строком до 05.10.2016 року та встановлено Платіжний період з 01 по 05 число включно кожного місяця, згідно п. 4.2 Кредитного договору (а.с. 8-9). Отже, заборгованість щодо внесення періодичних платежів за Кредитним договором, підписаним ОСОБА_6 мала б виникнути у разі невнесення даного платежу станом на 06 число поточного календарного місяця.

Як стверджує Позивач, заборгованість ОСОБА_7 виникла станом на 27.03.2016 року (а.с. 12-13), що суперечить та не відповідає умовам укладеного Кредитного договору (а.с. 8-9), оскільки навіть якщо вона б і була, то мала б виникнути або станом на 06.03.2016 року або станом на 06.04.2016 року, тобто наступного календарного дня за останнім днем Платіжного періоду.

У Постанові ВСУ № 6-20цс14 від 19.03.2014, щодо порушення прав кредитора зазначається:

«Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення».

Договір № 147 про відступлення прав вимоги між ПАТ «Платинум банк» та TOB «ФК «ЖЕНЕВА» укладено 22.03.2018 року. А вищевказана заборгованість нібито виникла 27.03.2016 року. Проте, ПАТ «Платинум банк» у період користування коштами за Кредитним договором, у тому числі і у період з 27.03.2016 року по 22.03.2018 року, щодо порушення прав Кредитора, що виражалось у невнесенні періодичних платежів, жодних претензій гр. ОСОБА_8 не висував. В свою чергу Відповідач вносила періодичні платежі, але нажаль, квитанцій про внесення коштів не зберегла, оскільки вважала, що не має заборгованості по виконанню зобов`язання перед Банком.

Поряд з цим, Позивачем не надано жодного підтвердження недотримання строку погашення гр. ОСОБА_1 кожного чергового платежу (у період з 27.03.2016 року по 05.10.2016 року) за Договором про відкриття банківського рахунку кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту № 00869/05193LCCF від 05.10.2013 року, відсутній належно оформлений ПАТ «Платинум банк» «Витяг з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами», що мав бути переданий у якості Додатку 1 до Договору № 147 про відступлення прав вимоги від 22.03.2018 року, укладеного між ПАТ «Платинум банк» та TOB «ФК «ЖЕНЕВА», що, згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, має бути єдиним належним доказом наявності заборгованості у Відповідача перед ПАТ «Платинум банк».

Отже, заявник вважає, що заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року у справі № 188/526/19 винесено на підставі неповного дослідження доказів та їх оцінки, у зв`язку з чим, має бути скасовано повністю з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач по справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» надало заперечення на подану заяву про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування зазначено, що місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 відповідає матеріалам справи, де наявна копія паспорту із посиланням:на дану адресу як місця реєстрації відповідача.

Тобто, із врахуванням місця реєстрації відповідача і був проведений розгляд саме Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області.

В даному випадку, надіслані належним чином на адресу реєстрації відповідача у справі повістки та заочне рішення - це належне повідомлення сторони по справі.

Неотриманням стороною по справі кореспонденції, направленою за належною адресою, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження.

Такого висновку дійшов Верховний суд у справі № 910/9836/18. Так, сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка

повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням відповідачем, не може вважатися поважною

причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не

об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою відповідача щодо отримання

кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06 викладено правовий висновок, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. |

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що відповідач із суб`єктивних причин не отримувала листи, які надходили із суду, що в свою чергу не є підставою поважності неявки в судове засідання і не можуть свідчити про неотримання заочного рішення суду.

Більш того, 26 жовтня 2019 року на сайті ЄДРСР було оприлюднено оскаржуване заочне судове рішення, з яким відповідач мала змогу ознайомитись.

В даному випадку, позивач вважає, що заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року у справі № 188/526/19 не підлягає перегляду в загальному порядку.

Більш того, в ухвалі від 04 грудня 2018 року Верховного Суду у справі № 761/34973/17 зазначено, що наведену підставу для поновлення пропущеного процесуального строку не можна вважати поважною, оскільки заявник не позбавлений можливості вільного та безоплатного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, знайомитись з ними на офіційному веб-порталі судова влада України, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звертаємо увагу суду на те, що оскаржуване заочне рішення оприлюднено на сайті ЄДРСР ще 26.10.2019р.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, яркому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява додана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З аналізу вищенаведеного, можна зробити висновок, що строки подання заяви про перегляд заочного рішення є остаточно пропущеними.

Судом належним чином повідомлено відповідача. Дана обставина жодним чином не спростовується Відповідачем.

Відповідач стверджує, що із заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2019 у справі № 188/526/19 вона ознайомилась 09.07.2020, тобто тоді, коли вона ознайомлювалась із матеріалами справи в суді. Дана обставина, як початок відліку строку на оскарження на думку позивача є неприпустимою, так як зі змісту заяви не зрозуміло, яким чином відповідач дізналась взагалі про існування даної справи.

Враховуючи вищенаведене, посилання сторони відповідача у справі на ознайомлення із оскаржуваним судовим рішенням тільки під час ознайомлення справи в суді є необгрунтованим.

З приводу відступлення права вимоги та повідомлення боржника про відступлення права вимоги.

22.03.2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та TOB ФК ЖЕНЕВА було укладено і Договір купівлі-продажу майнових прав , відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило TOB «ФК «ЖЕНЕВА», а TOB «ФК «ЖЕНЕВА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №00869/05193LCCA. Таким чином, TOB «ФК «ЖЕНЕВА» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «Платинум Банк» втратило такі права.

У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З вищенаведеного вбачається, що за умови виконання умов кредитного договору боржником на користь первісного кредитора після відступлення права вимоги і без належного повідомлення позичальника про таке відступлення, зобов`язання вважається належним чином виконаним.

В даному випадку, до заяви про перегляд заочного рішення не долучено підтверджуючих документів на погашення кредиту первісному кредитору, що в свою чергу виключає негативні наслідки для нового кредитора - TOB «ФК «Женева».

Сумніви щодо наявності заборгованості у відповідача відсутні.

Враховуючи все вищезазначене, TOB «ФК «Женева» вважає, що зі змісту заяви про перегляд заочного рішення не вбачається законних підстав для її задоволення .

В судовому засіданні представник заявниці заяву про перегляд заочного рішення підтримала.

В обґрунтування посилалась на підстави зазначені в заяві . Заявниця не знала про розгляд справи, судові повістки не отримувала, вважає надані позивачем докази оформлені неналежним чином, підпис і оформлені довіреності є неналежними, позивач стягує заборгованість за інший період, ніж вона була створена перед банком.

Вислухавши представника заявниці, вивчивши подані заяву матеріали та заперечення позивача по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2019 року у справі №188/526/19.

Судові повістки на адресу відповідача відповідно до поштових повідомлень (а.с.42) №780, (а.с.44) 845 повернулись до суду з зазначенням у довідці «за закінченням встановленого строку зберігання» крім того, на конвертах було зазначено, що будинок за зазначеною адресою зруйнований і в ньому ніхто не проживає.

Відповідно до вимог чинного законодавства оскаржуване заочне рішення оприлюднено на сайті ЄДРСР 26.10.2019р.

Відповідно до ч.2 ст.284ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заявниця не обґрунтувала підстави для поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, нею не повідомлено суд яким чином і коли вона дізналась про прийняте рішення, чому звернулась до суду з заявою про ознайомлення зі справою лише 09.07.2020 року, зазначивши місце проживання: АДРЕСА_2 , заявниця не надала пояснень коли і яким чином вона його змінила.

Враховуючи практику Верховного Суду, на яку у запереченні посилається і позивач, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч.7 ст.285 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

Заявником не надано докази того, що вона вносила періодичні платежі, а пояснення, що квитанції про внесення коштів не зберегла, суд не бере до уваги.

Представник заявника посилається лише на ті докази, які вивчені судом при винесенні рішення і на які є посилання при винесенні рішення.

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд приходить до висновку, поважні причини неявки відповідача в судове засідання та неподачі відзиву відсутні.

Сумніви щодо належності доказів на які посилається заявниця і які мають істотне значення для справи не обґрунтовані і можуть бути підставою для заявника при оскарженні заочного рішення і висновків суду.

Відповідно до ч.2 ст.288 ЦПК України, позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст.212, 284, 285, 288, 258, 260-261 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2019 року у справі №188/526/19 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О. М. Курочкіна