РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/3760/20

провадження у справі № 2/0285/106/21

23 березня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі : головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.,

сторони у справі :

позивач ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник - ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

02.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою та просила постановити рішення, яким стягнути із ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 59689 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування свого позову зазначила, що 16.01.2019 року відповідач вчинив крадіжку її майна з будинку по АДРЕСА_1 , чим заподіяв їй збитки на суму 40000 грн. Останній даного факту не заперечував, про що ним власноручно 16.01.2019 року складено розписку, згідно якої він зобов`язується відшкодувати їй завдані збитки протягом року з дня написання. По факту крадіжки вона звернулася до поліції із відповідною заявою про кримінальне правопорушення. Слідство за її зверненням досі триває. Вказує, що станом на 29.01.0220 року відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, тому він має сплатити на її користь також інфляційні збитки у розмірі 829,51 грн. та 3 % річних 3669,95 грн., з урахуванням вимог ст. 625 ЦПК України.

02.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено перше судове засідання, встановлено учасникам справи строки вчинення процесуальних дій.

28.10.2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Зміст відзиву зводиться до того, що у розписці відповідач зобов`язується відшкодувати збитки, завдані крадіжкою, а тому у позивача відсутні правові підстави вимагати у нього повернення боргу. Зазначає, що у позивача коштів у борг не брав. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову, у тому ж числі, за безпідставністю.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги позивача підтримав, які просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підтав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилається як на підставу позовних вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, опитавши свідка, встановлено наступне.

16.01.2019 року ОСОБА_3 написана розписка, у якій він зобов`язався відшкодувати збитки завдані крадіжкою майна у сумі 40 000 грн. у строк 1 (один) рік (а.с.7).

01.08.2019 року позивач звернулася до Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Того ж, 01.08.2019 року її заява бува внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з коротким викладом обставин про те, що у період часу з 10.08.2018 року по 16.01.2019 року невстановлена особа шляхом пошкодження дверей, проникла до приміщення горища буд. АДРЕСА_2 , звідки викрала майно ОСОБА_1 , спричинивши останній матеріального збитку на загальну суму близько 143 000 грн. (а.с.8).

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить із наступного.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з правочинів та договорів.

За правилами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, заміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Із частини першої та другої статті 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листа, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Крім того, частиною першою статті 530, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої палати Верховний Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464-3790/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Так, згідно змісту розписки від 16.01.2019 року ОСОБА_3 зобов`язався відшкодувати збитки крадіжкою майна у розмірі 40 000 грн. у строк 1 (рік). Як встановлено у судовому засіданні, відповідач писав розписку на вимогу позивача.

При цьому, зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Тобто, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог.

Однак, позивач не надала суду переконливих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, які вона вимагає повернути.

Наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань відповідача відшкодувати збитки у грошовій сумі не може свідчити проте, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

Відповідно до ч.1, 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групу доказів).

При таких обставинах, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у даній справі.

Судові витрати понесені позивачем розподілу не підлягають, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у силу ч. 141 ЦПК України, з відповідачів не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у справі.

Керуючись ст.ст. 4, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 352, 354, 355, п.п.15.5 п. 5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне найменування або ім"я сторін та інших учасників справи :

позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) ;

відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП - не встановлено) .

Дата складення повного судового рішення 26.03.2021 року

Головуюча А.В.Михайловська