Справа № 226/139/21
Провадження №2/226/208/2021
РІШЕННЯ

іменем України

19.03.2021 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Козлової Д.В.

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Сороки С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення його на роботі. В обґрунтування вимог зазначив, що працював заступником директора з оперативної роботи відокремленого підрозділу «Охорона» Державного підприємства «Мирноградвугілля» з 01.12.2016. Наказом №61-К від 07.07.2020 його було призначено директором ВП «Охорона». Постановою №1 президії №72 Профспілки працівників вугільної промисловості України Покровсько-Мирноградська територіальна організація профспілки від 08.05.2019 ввела його до складу теркома як голову первинної профспілкової організації профспілки працівників вугільної промисловості України ВП «Охорона» ДП «Мирноградвугілля». Наказом №27 від 15.01.2021 він був звільнений у зв`язку із наявністю реального/потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції», за п.4-1 ст.41 КЗпП України. Також у час звільнення його ознайомили із наказом №26 від 15.01.2021 про оголошення догани, який він вважає безпідставним і прийнятим всупереч законодавству. Вважає обставини для свого звільнення відсутніми. Закон розмежовує поняття потенційного і реального конфлікту інтересів. Вказані у наказі підстави це компетенція вищого виборного органу профспілки. При його звільненні не було додержано всіх норм закону, порушено норми діловодства. З 15.01.2021 він не працює і просить суд поновити його на роботі директором ВП «Охорона» ДП «Мирноградвугілля», скасувати (виключити) наказ №26 від 15.01.2021 та скасувати запис у трудовій книжці з чіткими поясненнями про його неправомірність або видати дублікат трудової книжки.

ІІ. Позиції і заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої вимоги і наполягав на їхньому задоволенні. До викладеного у позовній заяві додав, що вважає звільнення посяганням на свою професійну діяльність. Відповідач був достеменно обізнаний про створення у ВП «Охорона» первинної профспілкової організації (ППО) та про очолення ним даної ППО, він сам сповістив про це керівництво. ППО була створена ще до призначення його директором відокремленого підрозділу і це не завадило призначенню, питання конфлікту інтересів взагалі не обговорювалося. Вважає відсутніми будь-які корупційні ознаки у суміщенні ним посади директора ВП та голови ППО. Питання конфлікту інтересів постало різко 15.01.2021, його звільнення відбулося в один день, передувала цьому незаконна догана. Гадає, що справжньою причиною стала його відмова затвердити штатний розпис відокремленого підрозділу, в якому було передбачено виключення посади заступника директора. Будь-яких рішень, в яких би вбачався конфлікт інтересів, він не приймав. Ним було спрямоване звернення до НАЗК з питанням, чи є реальний або потенційний конфлікт інтересів при суміщенні посади директора ВП та голови профспілки ВП, і відповідь НАЗК вказує, що такого конфлікту не вбачається. Просив задовольнити його позов.

Також позивачем зазначено, що у прохальній частині позовної заяви ним було допущено описку і помилково зазначено про те, що він просить скасувати наказ №26 від 15.01.2021. Зі змісту позовної заяви вбачається, що він оскаржує своє звільнення, і саме наказ про звільнення, виданий за №27, він просить суд скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та, посилаючись на наданий відповідачем відзив, вказав, що посада керівника ППО ВП «Охорона» наділена контрольними і представницькими функціями по відношенню до роботодавця, зокрема, щодо керівника ВП «Охорона», а позивач одночасно перебував на цих обох посадах. Про створення ППО та власне її очолення він не повідомляв керівництво підприємства, про це керівництво дізналося у грудні 2020 року. На думку відповідача, виконання основних трудових функцій директором ВП «Охорона» напряму пов`язане (перетинається) із функціями, покладеними на вказану особу як на голову ППО, і це підтверджується рішеннями (діями), які приймалися (здійснювалися) з боку позивача. Так, за вказівкою відповідача від 12.01.2021 №5 позивачеві було доведено завдання щодо надання на затвердження штатного розпису керівників, фахівців і службовців ВП «Охорона» на 2021 рік із виключенням посади заступника директора, однак у встановлений строк ОСОБА_1 не виконав вказаного завдання. Штатний розпис був затверджений керівником підприємства і 14.01.2021 спрямований позивачеві для виконання, однак 15.01.2021 позивач повернув штатний розпис, чим фактично відмовився виконувати розпорядження свого безпосереднього керівника, навівши у поясненнях свою суб`єктивну думку як профспілкового керівника. Крім того, позивач як керівник ППО неодноразово у своїх листах порушував питання щодо кадрової політики підприємства, доцільності перебування на посадах певний категорій працівників, давав вказівки керівництву відповідача щодо фінансово-економічної діяльності підприємства та ввіреного йому відокремленого підрозділу. Такі дії він вчиняв, перебуваючи на посаді директора ВП, тобто, у підпорядкуванні керівництва відповідача. Викладені у листах ОСОБА_1 вимоги стосуються саме осіб, які наділені контрольними функціями щодо роботи ВП, що свідчить про наявність реального конфлікту інтересів у позивача. Таким чином, у нього був наявний потенційний/реальний конфлікт інтересів, що полягав у здійсненні ним функцій роботодавця та голови ППО одночасно. Відповідно до ч.6 ст.7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо роботодавців встановлена пряма заборона бути членами виборних органів профспілки будь-якого рівня. Повідомленням від 15.01.2021 за №1-56 позивачеві було доведено до відома про існування у нього реального/потенційного конфлікту інтересів під час виконання посадових обов`язків директора ВП «Охорона». Враховуючи, що вжиття інших заходів зовнішнього та самостійного врегулювання конфлікту інтересів відносно директора ВП «Охорона» є неможливим, оскільки фактично зміниться суть займаної посади, у повідомленні позивачеві було запропоновано надати згоду щодо переведення на іншу посаду у підприємстві, однак такої згоди ОСОБА_1 не надав. Тому відповідачем і було прийняте про зовнішнє врегулювання наявного конфлікту інтересів шляхом звільнення позивача з посади на підставі п.4-1 ч.1 ст.41 КЗпП України, про що видано наказ №27. Отже, звільнення відбулося у повній відповідності із законом, тому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

20.01.2021 ухвалою судді позовна заява була залишена без руху для виправлення недоліків, які усунуто позивачем того ж дня.

21.01.2021 ухвалою суду відкрите провадження у справі (спрощене позовне провадження), відповідачеві запропоновано подати судові відзив на позовну заяву. Призначено розгляд справи на 18.02.2021.

18.02.2021 та 09.03.2021 судові засідання у справі відкладалися за клопотанням відповідача.

09.03.2021 судом отримано відзив представника відповідача на позовну заяву.

19.03.2021 перед початком судового засідання представником відповідача до канцелярії суду подане клопотання про ознайомлення з матеріалами справи і зняття копій, в судовому засіданні вказане клопотання не заявлялося, про наявність підстав для відкладення судового засідання представником відповідача суду заявлене не було.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 наказом №1-к від 01.12.2016 прийнятий на посаду заступника директора з оперативної роботи ВП «Охорона» ДП «Красноармійськвугілля» (в подальшому ДП «Мирноградвугілля»), 08.07.2020 наказом №61-к від 07.07.2020 його було призначено директором ВП «Охорона» ДП «Мирноградвугілля» (а.с.37-зворот-38).

Постановою Президії центрального комітету Професійної спілки працівників вугільної промисловості №4-15 від 21.05.2019 погоджено прийняття рішення про створення первинної профспілкової організації Профспілки працівників вугільної промисловості України Відокремленого підрозділу «Охорона» Державного підприємства «Мирноградвугілля» і введення її до складу Покровсько-Мирноградської територіальної організації Профспілки; затверджено обрання ОСОБА_1 головою первинної організації та наголошено ЦК Профспілки на внесенні відповідних змін до Реєстру територіальних і первинних організацій Профспілки працівників вугільної промисловості України (а.с.57). Відомості про створення первинної профспілкової організації внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.06.2019 (а.с.59).

05.03.2020 Мирноградською ДПІ Покровсько-Добропільського управління ГУ ДПС у Донецькій області прийняте рішення №008 про включення Первинної профспілкової організації Профспілки працівників вугільної промисловості України ВП «Охорона» ДП «Мирноградвугілля» до Реєстру неприбуткових установ та організацій (а.с.58).

12.01.2021 ОСОБА_3 як в.о. директора ВП «Охорона» в.о. генерального директора ДП «Мирноградвугілля» надана вказівка №5 про надання до 14.01.2021 для затвердження штатного розпису керівників, фахівців і службовців ВП «Охорона» на 2021 рік з виключенням посади заступника директора, яка не передбачена Галузевою угодою (а.с.46), дана вказівка ОСОБА_1 виконана не була (а.с.47).

14.01.2021 штатний розпис був наданий в.о. генерального директора ДП «Мирноградвугілля» директорові ВП «Охорона» ОСОБА_1 для беззаперечного виконання (а.с.84,84-зворот), але був повернутий позивачем (а.с.85).

15.01.2021 листом в.о. генерального директора ДП «Мирноградвугілля» №1-55 ОСОБА_1 запропоновано надати невідкладно письмові пояснення щодо причин невиконання вказівки №5 від 12.01.2021 та порушення трудових обов`язків (а.с.36).

Наказом №26 від 15.01.2021 директорові ВП «Охорона» ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни та недотримання посадових обов`язків, що виявилося у невиконанні вказівки ДП «Мирноградвугілля» від 12.01.2021 №5 (а.с.45).

15.01.2021 за №1-56 в.о. генерального директора ДП «Мирноградвугілля» ОСОБА_4 ОСОБА_1 спрямоване повідомлення про реальний/потенційний конфлікт інтересів через одночасне його перебування на посадах директора відокремленого підрозділу «Охорона» та голови первинної профспілкової організації ВП «Охорона», в якому зазначено про неможливість вжиття інших заходів зовнішнього та самостійного врегулювання конфлікту інтересів та запропоновано у межах наявної кваліфікації надати згоду на переведення на іншу посаду у ДП «Мирноградвугілля» за доданим списком. Позивача попереджено про звільнення із займаної посади директора ВП «Охорона» за п.4-1 ч.1 ст.41 КЗпП України у випадку відсутності згоди на переведення (а.с.45,88-90).

Відмова ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду у зв`язку із наявністю реального/потенційного конфлікту інтересів зафіксована актом від 15.01.2021 ДП «Мирноградвугілля» (а.с.91).

Наказом №27 від 15.01.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади директора ВП «Охорона» ДП «Мирноградвугілля» у зв`язку з наявністю реального/потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції», п.4-1 ч.1 ст.41 КЗпП України (а.с.34).

Згідно з відповіддю Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції від 28.02.2020, наданою на звернення ОСОБА_1 , сам лише факт перебування директором ВП «Охорона» та головою професійної спілки ВП «Охорона» не може свідчити про виникнення конфлікту інтересів у позивача. Такий конфлікт інтересів міг виникнути за умови наявності приватного інтересу, пов`язаного із здійсненням діяльності як голови профспілки під час реалізації службових повноважень директора ВП «Охорона». Водночас, інформація, на підставі якої можна було б стверджувати про наявність у позивача приватного інтересу і, відповідно, конфлікту інтересів, у зверненні ОСОБА_1 відсутня (а.с.70).

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду, у спосіб, визначений законами.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом пункту 4-1 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках наявності у працівника реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції».

Зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначається Законом України «Про запобігання корупції» (далі Закон).

Згідно зі статтею першою Закону під потенційним конфліктом інтересів розуміють наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у Законі України «Про запобігання корупції», визначений у висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29.04.2016 №126/50-е.

Так, потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Приватним інтересом згідно зі статтею першою Закону є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

При цьому приватний інтерес не обмежується фінансовими чи матеріальними інтересами або тими інтересами, які дають службовій особі пряму особисту вигоду, в тому числі неправомірну.

Потенційний конфлікт інтересів, як і реальний конфлікт інтересів, має три складові: перша складова це наявність у особи повноваження, які можуть бути використані для задоволення приватного інтересу; друга складова це наявність у особи приватного інтересу в тій сфері, в якій він виконує зазначені вище повноваження; третя складова це ризик впливу приватного інтересу державного службовця на об`єктивність чи неупередженість прийняття ним рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених обов`язків та повноважень в майбутньому.

На відміну від реального конфлікту інтересів при потенційному конфлікті суперечність між приватним інтересом і службовими повноваженнями існує так само, як при реальному, різниця ж полягає в тому, що у випадку потенційного конфлікту приватний інтерес може вплинути на об`єктивність прийняття службовцем рішення чи вчинення діянь лише в майбутньому при настанні певних обставин.

Отже, поняття реального та потенційного конфлікту інтересів чітко розмежовані за своїми ознаками, мають суттєві відмінності між собою, і саме за цими ознаками особа, уповноважена на оцінку обставин в контексті Закону України «Про запобігання корупції», має визначати вид наявного конфлікту та обирати засоби для його вирішення.

В Методичних рекомендаціях щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням НАЗК від 29.09.2017 № 839, визначено алгоритм дій керівника у зв`язку із виникненням у підлеглої особи конфлікту інтересів, де, зокрема, зазначено, що врегулювання конфлікту інтересів є безпосередньою сферою відповідальності керівника, рівень якого дозволяє вжити заходи, які б в повній мірі забезпечували запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Саме безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, володіє ситуацією у підконтрольній чи підпорядкованій сфері, обізнаний з обсягом повноважень підлеглих осіб та способами реалізації таких повноважень, повноважний ухвалювати рішення щодо підлеглих, а отже має всі можливості для вжиття ефективних заходів з урахуванням всіх обставин, а також передбачити наслідки таких заходів. Важливо пам`ятати, що цей процес є вкрай відповідальним, адже невірно обраний захід може призвести не тільки до неефективного врегулювання конфлікту інтересів, а й до кваліфікації таких діянь керівника як неправомірних.

Статтею 29 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено заходи зовнішнього та самостійного врегулювання конфлікту інтересів. Згідно з нормами цієї статті зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом: 1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; 2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень; 3) обмеження доступу особи до певної інформації; 4) перегляду обсягу службових повноважень особи; 5) переведення особи на іншу посаду; 6) звільнення особи.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, в тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу.

Відтак, встановивши факт наявності конфлікту інтересів у ОСОБА_1 та дійшовши висновку про неможливість врегулювання цього конфлікту в інший спосіб, керівник державного підприємства, приймаючи рішення про звільнення позивача, мав перш за все визначити вид виниклого конфлікту інтересів як з метою ефективного його врегулювання, так само й з метою недопущення ознак неправомірності у власних діях.

В той самий час, суд констатує, що і повідомлення про конфлікт інтересів, і наказ про звільнення позивача містять посилання на наявність реального/потенційного конфлікту інтересів, що є неконкретним визначенням характеру виниклих обставин.

Порядок призначення та звільнення з посади працівника, в тому числі керівника, визначено КЗпП України.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз діючих норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Оскільки підставою звільнення ОСОБА_1 роботодавець вказав нявність конфлікту інтересів, він мав чітко визначити, який саме вид конфлікту інтересів виник у позивача, оскільки саме цього вимагають від роботодавця положення пункту 4-1 частини першої статті 41 КЗпП України, в яких окремо класифіковані підстави звільнення: за наявністю у працівника або реального, або потенційного конфлікту інтересів, з ознакою постійності характеру конфлікту і неможливості його врегулювання в інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції». Чітке і конкретне визначення виду конфлікту інтересів необхідне також і для правильного визначення способу його врегулювання, чого також не правхував відповідач.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що через невизначення відповідачем виду та характеру конфлікту інтересів у ОСОБА_1 звільнення позивача відбулося із порушенням вимог діючого трудового та антикорупційного законодавства. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне скасувати наказ про звільнення позивача та поновити його на посаді директора ВП «Охорона» ДП «Мирноградвугілля».

Суд приймає посилання ОСОБА_1 на допущення описки у прохальній частині позовної заяви щодо номеру оскаржуваного наказу (зазначена вимога про скасування наказу №26 від 15.01.2021 замість наказу №27 від 15.01.2021), зважаючи на те, що зі змісту позовної заяви чітко вбачається, що позивачем оскаржується до суду саме звільнення його із займаної посади, а не оголошена йому догана.

Доводи відповідача щодо наявності у позивача як реального, так само й потенційного конфлікту інтересів одночасно не заслуговують на увагу, оскільки суперечать закону. Враховуючи встановлену судом незаконність звільнення позивача через невизначення відповідачем чіткої підстави звільнення, з огляду на положення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, суд одночасно з цим зауважує, що встановлені підстави для задоволення позову дозволяють не надавати детальну відповідь на кожен аргумент відповідача.

Щодо вимоги позивача про скасування запису в трудовій книжці з чітким поясненням про його неправомірність або видачу дублікату трудової книжки суд зазначає, що такі дії є компетенцією роботодавця, що прямо передбачені діючим законодавством і виникають внаслідок, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування наказу про звільнення і поновлення працівника на роботі. Так, згідно з п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 у розділі «Відомості про роботу» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати

внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». …У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про

поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

За приписами ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору у справі з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,4,5,10-13,141,259,263,265,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державного підприємства «Мирноградвугілля» (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборна, 1, код за ) про поновлення на роботі задовольнити.

Скасувати наказ в.о. генерального директора ДП «Мирноградвугілля» №27 від 15.01.2021 про звільнення директора Відокремленого підрозділу «Охорона» Державного підприємства «Мирноградвугілля» ОСОБА_1 з займаної посади з 15.01.2021 у відповідності до п.4-1 ст.41 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Відокремленого підрозділу «Охорона» Державного підприємства «Мирноградвугілля».

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду про поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 24.03.2021.

Суддя: В.С. Салькова