Провадження №: 4-с/755/25/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Відділ державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Начальник відділу Озадовський Р.Ю., стягувач: приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА» , на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: відділ державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Начальник відділу Озадовський Р.Ю., стягувач: приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА» , на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до заявлених вимог, заявники просять суд визнати неправомірною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та зобов`язати начальника Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. або іншу посадову особу зняти арешт та заборону відчуження з усього майна. що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яки було накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження № 38381809.

Заявлені вимоги скаржників обгрунтовані тим, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходилось виконавче провадження ВП № 38381809. а також ВП № 38381790 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3579/2012 від 31.05.2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по Договору кредиту № 051/8/072 від 18.06.2008 року у сумі 10 063 528,20 гри.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 30.01.2015 року у справі № 2604/3579/2012 змінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 38381809, а саме: змінити стягувана - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА»; та у виконавчому провадженні ВП № 38381790, а саме: змінити стягувана - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА»

10.06.2013 року державним виконавцем Гречух Олегом Ярославовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. По виконавчому провадженню ВГІ № 38381809 Старшим державним виконавцем Гречух Олегом Ярославовичем 13.11.2013 року було винесено постанову про арешт нерухомого майна, в межах суми 11063881.02 гри,, що належить ОСОБА_1 .

18.12.2015 року державним виконавцем Сивокозовим О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі пункту 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції що діяла на момент винесення постанови).

Враховуючи вище наведені обставини вважає бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протиправною, Скаржники виконали рішення суду в добровільному порядку, а арешт майна боржників та заборона на відчуження їх майна і досі залишаються діючим по виконавчим провадженням ВИ № 38381809 та ВП № 38381790 які знищено.

Скаржники в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Крім того, до початку судового засідання надали додаткові письмові пояснення, в яких заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було.

Окрім того, Відділом державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до суду подано відзив на скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі з підстав викладених у ньому.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності державного виконавця та заінтересованої особи.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходилось виконавче провадження ВП № 38381809. а також ВП № 38381790 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3579/2012 від 31.05.2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по Договору кредиту № 051/8/072 від 18.06.2008 року у сумі 10 063 528,20 гри.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 30.01.2015 року у справі № 2604/3579/2012 змінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 38381809, а саме: змінити стягувана - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА»; та у виконавчому провадженні ВП № 38381790, а саме: змінити стягувана - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА»

10.06.2013 року державним виконавцем Гречух Олегом Ярославовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

По виконавчому провадженню ВП № 38381809 Старшим державним виконавцем Гречух Олегом Ярославовичем 13.11.2013 року було винесено постанову про арешт нерухомого майна, в межах суми 11063881.02 гри,, що належить ОСОБА_1 .

18.12.2015 року державним виконавцем Сивокозовим О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі пункту 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції що діяла на момент винесення постанови).

Разом з тим встановлено, що 17.01.2019 року ОСОБА_1 , надалі Скаржник, звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою в якій просив, винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 в межах суми стягнення 11 069 881,02 грн.

Підставою такого звернення було добровільне виконання судового рішення та лист Стягувача ПВКП «ЦЕНТР ДОСУГА» від 15.01.2019 року № 15/01 про виконання зобов`язань боржниками в повному обсязі у відповідності до укладеної мирової угоди від 24.12.2014 року, яка затвердженв Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року, в межах розгляду справи № 22-ц/791/3032/2014.

06.06.2019 року Скаржник повторно звертався до ВПВР Управліня ДВС Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою від 05.06.2019 року, шляхом направлення заяви Укрпоштою з вимогою винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна боржника на тих же підставах що були викладені в заяві від 17.01.2019 року.

05.09.2019 року на адресу Начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Подолянко Івана Андрійовича була направлена скарга на бездіяльність державного виконавця в порядку Закону України «Про звернення громадян».

11.05.2020 року ОСОБА_1 отримав відповідь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за № 38381809/18-20.1 від 23.03.2020 року в якій заступник директора Департаменту - Озадовський Р.Ю. повідомив, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки крім виконавчих проваджень за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. У зв`язку з чим більш розширену інформацію надати немає можливості, оскільки дане виконавче провадження знищене.

Таким чином в своїй відповіді Озадовськнй Р.ІО. підтвердив, що 18.12.2015 року державним виконавцем Сивокозовим О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі пункту 2 сг, 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції що діяла на момент винесення постанови).

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відтак ч. 3 даної статті передбачено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У відповідності до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час накладення арешту), у разі закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчоїслужби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно зі статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, в даному випадку державним виконавцем не дотримано вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись у суд зі скаргою, заявник посилається на ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв"язку з закінченням виконавчого провадження.

При цьому, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Судом встановлено, що державним виконавцем Сивокозовим О.В. під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.12.2015 року у виконавчому провадженні № 38381809, арешт з майна боржника ОСОБА_1 не знятий, крім того державним виконавцем не знято арешт з майна ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 7 п. 4 стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпеченого і інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованихКонституцією України та законами України.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов`язаний вчиняти.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту та розшуку майна , обмеження щодо розпорядження нерухомим майном скаржника, оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, повернуто стягувачу, та добровільне виконання судового рішення боржниками в повному обсязі у відповідності до укладеної мирової угоди від 24.12.2014 року, яка затверджена Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року, в межах розгляду справи № 22-ц/791/3032/2014.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Відділ державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Начальник відділу Озадовський Р.Ю., стягувач: приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА» , на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії підлягають задоволенню.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Відділ державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Начальник відділу Озадовський Р.Ю., стягувач: приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА», на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, , в частині не зняття арешту з майна боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.11.2015 року у виконавчому провадженні № 38381809.

Зобов`язати начальника Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. або іншу посадову особу зняти арешт та заборону відчуження з усього майна. що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження № 38381809.

Ухвала може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя