Справа №305/2068/18
Провадження по справі 2/305/33/21
17.03.2021. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Вербещука В.А.
за участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Поштак Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Верхньоводянської сільської ради в особі виконавчого комітету сільської ради про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину майна,-
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Сойма Іван Юрійович, який дії від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , Верхньоводянської сільської ради в особі виконавчого комітету сільської ради про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину майна.
Позовні вимоги мотивує тим, що 25 квітня 1996 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у виконкомі Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області. За час спільного проживання, у 2002 році, вони стали будувати новий будинок на місці старого, який ОСОБА_3 успадкував по заповіту, після смерті його бабусі- ОСОБА_4 . Будівництво вказаного житлового будинку подружжям було спільно завершено в 2007 році. В даному будинку вони спільно проживали однією сім`єю до 2012 року. Після зведення будинку, подружжя спільно збудували господарську споруду - надвірну кухню та прибудови до неї (приміщення для дров, утримання худоби, птиці, тощо). Від спільного шлюбу у подружжя народилася одна дитина, дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою. 04.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду, Закарпатської області. За час спільного перебування у зареєстрованому шлюбі громадянами ОСОБА_2 та її чоловіком, ОСОБА_3 , за спільні кошти було набуте нерухоме майно, як новостворене майно, яким являється житловий будинок АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу в липні 2016 року позивачка довідалася, що спільно збудований будинок, її колишній чоловік, в цілій частині, зареєстрував за собою. Позивачка звернулася в КП "БТІ" Рахівської районної ради із заявою про видачу їй копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 . Тоді їй стало відомо, що рішенням виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області №88 від 30.09.2010 року "Про оформлення права власності на домоволодіння" було вирішено зареєструвати житловий будинок та господарські будівлі і споруди в рівних частинах, які розташовані в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,15 га. за громадянином ОСОБА_3 та видати свідоцтво про право власності. Тоді ж їй стало відомо про те, що 15.03.2011 року виконкомом Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на спірний житловий будинок. 25.03.2011 року КП "БТІ" Рахівської районної ради" зареєструвало вказане свідоцтво та видало ОСОБА_3 витяг про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Матеріалами справи доводиться, що майно набуте подружжям за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим майно набуло правового статусу спільного сумісного майна подружжя. На підставі наведеного просив визнати нерухоме майно, житловий будинок АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок в 1/1 частці серії САЕ №022030 від 25.03.2011, видане виконкомом Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області на ім`я ОСОБА_3 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Ємчука В.Е. від 23.11.2018 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 21.12.2018. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 10.12.2019 задоволено заявлений самовідвід судді Ємчука В.Е.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Тулик І.І. від 13.12.2019, цивільну справу №305/2068/18 прийнято до свого провадження. Призначено підготовче засідання на 16.01.2020.
На підставі розпорядження Рахівського районного суду Закарпатської області №31 від 21 травня 2020 року призначено повторний авторозподіл справи за №305/2068/18.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Рахівського районного суду, Закарпатської області Марусяк М.О. для прийняття до провадження.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 22.05.2020, цивільну справу №305/2068/18, провадження по справі №2/305/47/20 прийнято до свого провадження. Призначено підготовче засідання на 09:30 годину 30.06.2020.
Ухвалою суду від 02 липня 2020 року, призначено у справі за позовом ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Верхньоводянської сільської ради в особі виконавчого комітету сільської ради про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину майна судову будівельну експертизу. На час призначення судом експертизи, провадження у справі зупинено.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року, ухвалу Рахівського районного суду від 02 липня 2020 року скасовано. У задоволенні клопотання про призначення судово-будівельної експертизи - відмовлено.
Ухвалою суду від 05.11.2020 поновлено провадження у справі.
05.11.2020 представником позивача, ОСОБА_1 подано через канцелярію суду клопотання про призначення судової будівельної експертизи.
Ухвалою суду від 23.12.2020, у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про призначення у справі судової будівельної експертизи відмовлено. Підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 17 березня 2021 року.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Просив суд взяти до уваги акт обстеження дворогосподарства АДРЕСА_1 складений 19 липня 2018 року депутатом сільської ради ОСОБА_6 . Вказаним актом підтверджується, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі, у 2002 році спільно, розпочали будівництво житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Завершено будівництво вказаного будинку у 2007 році. Потім вони разом побудували пристройку до будинку та спільно придбали майно, яке знаходиться у будинку. Факт спільного будівництва колишнім подружжям житлового будинку АДРЕСА_1 підтверджується сусідами: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підписалися у вказаному акті. На підставі наведеного вважає, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки побудований за час шлюбу та за спільні кошти. На підставі неведеного, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, ОСОБА_3 , ОСОБА_12 в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що між сторонами уже розглядався спір щодо поділу житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року по справі №305/1313/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 слугувало те, що останньою не надано жодних доказів, що спірний житловий будинок, будувався на місці старого або перебудовувася за час перебування сторін у шлюбі та відповідно являється спільним сумісним майном подружжя. Під час розгляду вказаної справи позивачкою та її представником також не надано жодних доказів, які б підтверджували що спірний житловий будинок являється спільною сумісною власністю подружжя. Просила відмовити у задоволенні позову за недоведеністю.
Представник відповідача, Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. 17.03.2021 надіслали електронною поштою заяву, в якій просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Позов не визнають.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом встановлено, що сторони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 25 квітня 1996 року у виконкомі Водицької сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 14.
Від цього шлюбу в сторін народилося одна дитина, дочка, дитина: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі 709/2876/2012 від 04 грудня 2012 року, шлюб між сторонами розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу в органах ВДРАЦСу, ОСОБА_13 відновлено дошлюбне прізвище - ОСОБА_14 .

Позивачка, ОСОБА_2 ініціюючи позов до суду, зазначає, що за період перебування у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 2002 по 2007 роки, нею з відповідачем побудовано за спільні кошти на місці старого будинку новий житловий будинок за АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 у 2016 році уже зверталася в суд з позовом до Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Державна реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину майна.

Так, рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.12.2016 по справі 305/1313/16-ц, позов задоволено. Поновлено позивачці ОСОБА_2 строк для звернення з позовною заявою до суду. Визнано недійсним та скасувано рішення виконкому Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області №88 від 30 вересня 2010 року "Про оформлення права власності на домоволодіння". Визнано недійсним, в 1/2 частині, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області на ім`я ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою АДРЕСА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3513 (три тисячі п`ятсот тринадцять) гривень 58 копійок судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржено відповідачем ОСОБА_3 до Апеляційного суду Закарпатської області.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області від 17 липня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , задоволено. Рішення Рахівського районного суду від 07 грудня 2016 року - скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду вказаної справи судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що громадянка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 склала заповіт, яким заповіла житловий будинок АДРЕСА_1 своєму внукові, відповідачу по справі, ОСОБА_3 .

Вказана обставина, у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає, оскільки була встановлена під час розгляду цивільної справи №305/1313/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Державна реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину майна, рішення по якій 17 липня 2017 року набуло законної сили.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав №29434150 від 25.03.2011, відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності, в цілій частині, належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 15.03.201 виконкомом Верхньоводянської сільської ради на підставі рішення виконкому цієї ж ради за № 88 від 30.09.2010.

Відповідно до зведеного акту оцінки будівель і споруд вказаний житловий будинок складається із самого будинку та господарської споруди. Згідно з експлікацією приміщень до плану будинок має дві жилі кімнати, газовку, санвузол, коридор, кухню і балкон загальною площею 101.18 кв. м, із якої 44.41 кв. м - жила площа.

З акту обстеження дворогосподарства АДРЕСА_1 від 19 липня 2018 року, складеного депутатом сільської ради ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одружилися в 1996 році. В 2002 році спільно почали будівництво житлового будинку. Працювали обоє у Чеській республіці. Зі слів ОСОБА_2 , звершено будівництво будинку в 2007 році. Потім вони разом побудували пристройку до будинку та спільно придбали майно, яке знаходиться у будинку.

Згідно з положеннями ст.ст. 24, 25 КЗпШС (чинного на момент початку будівництва спірного будинку, як стверджує позивач) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічно врегульовані ці питання і СК України, чинного на момент звершення будівництва спірного будинку, як стверджує позивач.

Так, за приписами ст.ст. 57 ч.1 п.п.1-3, 62 ч.1 цього Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, житловий будинок АДРЕСА_1 набутий відповідачем ОСОБА_3 , в порядку спадкування, у зв`язку з чим є його особистою приватною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст 60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно.

Отже, в разі набуття майна хоча б і період шлюбу, але в порядку спадкування, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, котрий одержав його в порядку спадкування. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Наведене узгоджується із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 5 квітня 2017 року в справі № 6-399цс17. Із роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вбачається, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна, як об`єкту.

При цьому сторони мають довести, за які кошти було придбане або добудоване майно, джерело походження цих коштів, мету придбання майна, час, коли це було зроблено та вклад кожного з подружжя у придбанні майна або його створенні.

При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 не надали жодних, належних і допустимих, доказів у підтвердження факту, що спірний будинок заново будувався на місці старого (одержаного ОСОБА_3 у спадок), або перебудовувався у встановленому законом порядку, та який матеріальний і трудовий вклад позивачки у це будівництво (перебудову). Таким чином, посилання позивачки, що спірний житловий будинок належать їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний за час шлюбу та за спільні кошти, базується виключно на доводах позивачки та її представника те не підтверджений жодним доказом.

Наявний у справі акт обстеження дворогосподарства, складений депутатом сільської ради, не може слугувати єдиним і достатнім доказом для такого висновку.

Крім того, позивачкою та її представником не заявлялося клопотання про допит свідків, які зазначені в акті обстеження дворогосподарства від 19 липня 2018 року.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Верхньоводянської сільської ради в особі виконавчого комітету сільської ради про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину майна - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_1 ;

- Верхньоводянська сільська рада в особі виконавчого комітету сільської ради місцезнаходження: с. Верхнє Водяне, вул. Центральна, №10, Рахівського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повне судове рішення складено 26 березня 2021 року.

Головуюча: М.О. Марусяк