КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №367/1050/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5590/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Сакалошу Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Архіпова Олександра Юрійовича на ухвалу судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2021 року (суддя Мерзлий Л.В.) про відмову у забезпеченні позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)», ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням та визнання недійсним ордеру на жилу площу,

встановив:

у лютому 2021р. представник ОСОБА_1 - адвокат Архіпов О.Ю. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони Державній установі «Бучанська виправна колонія (№85)» та ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 , його дружини - ОСОБА_3 та доньки - ОСОБА_4 з кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та вселення ОСОБА_2 в зазначену квартиру.

Обґрунтовуючи заяву, представник заявника посилався на те, що у 2013 році за усної згоди начальника ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» заявник разом з дружиною та донькою заселився в кімнату АДРЕСА_1 та належить на праві власності Державній установі «Бучанська виправна колонія (№ 85)». У заявника з ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» склалися орендні відносини, існування яких підтверджують квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату квартплати та плати за відшкодування вартості комунальних послуг, а також рахунки на оплату комунальних послуг, виставлені ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» заявнику.

Представник заявника зазначав, що після зміни статусу приміщення на гуртожиток сімейного типу в грудні 2015 року ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» відмовляється належним чином оформляти ОСОБА_1 право користування квартирою відповідно до нового статусу приміщення та вживає заходи щодо незаконного вселення в квартиру АДРЕСА_2 інших осіб, про що свідчить ордер №37 від 11 листопада 2020 року на жилу площу в гуртожитку, виданий ОСОБА_2 . ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)».

Представник заявника зазначав, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» та ОСОБА_2 про визнання права

користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , та про визнання недійсним ордеру №37 від 11 листопада 2020 року на жилу площу в гуртожитку, виданий ОСОБА_2 . ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)».

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Архіпов О.Ю. просить ухвалу судді скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник заявника посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для спору, а також помилковість висновків суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Представник заявника посилається на те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує істотний ризик того, що ОСОБА_1 разом з членами його сім`ї будуть примусово виселенні в позасудовому порядку з квартири, в якій вони проживають з 2013 року, що позбавить їх єдиного житла та призведе до невідворотних наслідків.

Також представник ОСОБА_1 зазначає, що заселення ОСОБА_2 та членів його сім`ї у квартиру істотно ускладнить виконання рішення суду в цій справі, оскільки виселення допускається тільки у судовому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Майко М.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу судді без змін, вважаючи, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї незаконно та безпідставно зайняли житлове приміщення, а саме кімнату № НОМЕР_1 ,що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 оскільки вони мешкали у вказаній кімнаті без офіційно оформленого дозволу, без спеціального ордеру на жилу площу, без договору найму житлового приміщення та без реєстрації місця проживання за даною адресою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Майко М.В., яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення майбутнього позову ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням та визнання недійсним ордеру на жилу площу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що невжиття забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання

рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони Державній установі «Бучанська виправна колонія № 85» та ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 та його родини з кімнати гуртожитку та вселення ОСОБА_2 у цю ж кімнату, заявник не обґрунтував, як саме невжиття заходу забезпечення даного позову, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборона вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_1 з родиною із кімнати гуртожитку буде перепоною для позасудового виселення їх зі спірної кімнати і не позбавить їх єдиного житла та надасть можливість забезпечити право користування спірною кімнатою, не ґрунтуються на нормах процесуального права, які передбачаються підстави забезпечення позову.

Крім того, згідно діючого законодавства виселення із житлового приміщення у примусовому порядку можливе тільки на підставі рішення суду та виконавчого документу, який виданий на підставі рішення суду.

Разом з цим, суд не може заборонити звертатися до суду з відповідним позовом, зокрема про виселення позивачів зі спірної кімнати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивачів про забезпечення заявленого позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Архіпова Олександра Юрійовича залишити без задоволення, ухвалу судді Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 березня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк