н/п 2/490/1412/2020 Справа № 490/9396/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Баришнікової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, які складаються із матеріальних збитків в сумі 10 500 грн., моральної шкоди 10 000 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу цивільної справи від 30.10.2019 року дана позовна заява передана на розгляд судді Гуденко О.А.

Розпорядженням керівника апарату № 820 від 04.11.210919 року на підставі ухвали від 31.10.2019 року про відвід судді проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом автоматизованого розподілу від 04.11.2019 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримана 11.11.2019 року.

Ухвалою від 11.11.2019 року дана позовна заява залишена без руху.

22.04.2020 року ОСОБА_1 подана заява про відстрочення від сплати судового збору.

Ухвалою від 03.06.2020 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі. Ухвалою від 03.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження та визначено дату підготовчого судлового засідання на 01.07.2020 року.

01.07.2020 року від адвоката відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання, та підготовче судове засідання відкладено на 17.08.2020 року.

16.07.2020 року надійшов відзив на позов, в якому ОСОБА_3 просив у задоволенні ползовних вимог відмовити, з посиланням на таке.

24.11.2018 року близько 15 год.15 хв., він, керуючи транспортним засобом марки Шевроле, по вулиці Каразіна, порушив вимоги п.2.3 «Б», 10,11 Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі транспортного засобу марки «Нісан», під керуванням ОСОБА_1 , та допустив зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодждення. На підставі викладеного, він притягнутий до адміністративної відповідальності, чого не оспорює.

Однак, нанесені збитки ОСОБА_1 відшкодувала страхова компанія у повному обсязі.

При цьому, моральна шкода, на яку посилається позивач, викладена формально, не підтверджена доказами.

Ухвалою суду від 17.08.2020 року закрито підготовче судове засідання, та справу призначено до судового розгляду на 09.11.2020 року.

09.11.2020 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та витребування документів від страхової компанії, а також надане клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року клопотання задоволено, та постановлено про витребування від страхової компанії ТДВ «СК`Ю.Ей.Ай» документів, які послугували виплаті страхового відшкоджування внаслідок дорожньо-транспортної події за участю автомобілей «Шевроле Авео» під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки "Нісан" під керуванням ОСОБА_1 , яка відбулась 24.11.2018 року.

05.02.2021 року на виконання ухвали суду від страхової компанії надійшли документи: повідомлення про дтп; копія заяви про відшкодування від 14.01.2019 року; акт огляду транспортного засобу; копія звіту № 312/11-18 про оцінку розміру збитків, нанесених пошкодженням транспортного засобу; копія ремонтної калькуляції від 13.12.2018 року; копія розрахунку страхового відшкодування.

У судове засідання сторони не з`явились.

Позивач вимоги підтримала просила про їх задоволення. Відповідач та його адвокат Зозуля О.М. просили про розглячд справи у їх відсутність, та відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.

Суд приходить до наступного.

24.11.2018 року близько 15:15, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Шевроле Авео» номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Каразіна в районі перехрестя з вулиці 2-Військова у м. Миколаєві, в порушення п.2.3»б», 10,11 ПДР, був неуважним, не надав переваги в русі транспортного засобу марки «Нісан», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що наближався праворуч на перехресті, та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою від 21.12.2018 року Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , та призначено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Згідно з положеннямист. 82 ЦПК України ,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ТДВ «страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АМ13069866 від 18.02.2018 року.

Згідно звіту спеціаліста авто товарознавця ОСОБА_4 від 30.11.2018 року № 312/11-18 вартість матеріальних збитків, завданого власникові автомобіля Нисан НОМЕР_2 в результаті його пошкодження під час ДТП, що сталася 24.11.2018 року складає: 112 462,89 грн.

За проведену експертизу ОСОБА_1 сплачено 2500,00 грн., що підтверджується квитанцію № 254 від 29.11.2018 року.

За розрахунком страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту визначена страховою компанією у розмірі 87 007,00 грн., та за вичетом безумовної франшизи у розмірі 2000 грн. , до виплати призначено 85 007,00 грн.

За положеннями частини першоїстатті 16 ЦК України, частини першоїстатті 4 ЦПК України ,кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч.1 ст.1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фіз-або юрособи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з чч.1, 2ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 закону №1961-IVпередбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого,це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За положеннями ст. 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням внеску, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпеченнявідшкодуванняшкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи зі змісту такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди істраховоювиплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повноговідшкодуваннязавданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди істраховоювиплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодовідшкодуванняшкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу, в більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страховик обраховує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

Відповідно до положень ст. 34 цього Закону - страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

За ст. 32 цього Закону, відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: п.32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Вказане узгоджується з позицією яка міститься у висновку Великої палати Верховного суду, викладеній в постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц, відповідно до якої:

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що витрати в сумі 8500,00 грн. не підлягають відшкодуванню, а витрати, пов`язані із затратами на проведення експертизи в сумі 2500,00 грн., франшиза - 2000,00 грн.- підлягають стягненню з відповідача.

Позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності позивача, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача. Моральну шкоду позивач обґрунтовує переживаннями через неможливість використовувати свій автомобіль, вирушенням зміни свого звичного робочого дня, необхідністю звертатись до оцінювачів, отримання необхідних документів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи обставини справи, суд вважає , що моральна шкода підлягає стягненню у розмірі 5000 грн., що є достатньою., тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України ,судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

10.01.2018 року між позивачем та адвокатом Нирковим Є.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг.

Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує актом наданих послуг і виконаних робіт від 17.07.2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 17.07.2018 року № 21 на суму 5 000, 00 грн.

Згідно із ч. 2ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України,за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Крім того, відповідно до ч. 3ст. 141 Цивільного процесуального кодексу Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до положень ч. 1ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.Кожен вільний у виборі захисника своїх прав.

Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/ Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обгрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За договором № 191/1 від 29.03.2019 року про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Мотельчук Ю.І. встановлений розмір гонорару в 10 000 грн., у які, згідно додатку 1 входять: пточні консультації - 1500,00 грн., участь у судових засіданнях - 2000,00 грн., та робота помічника адвоката - 1000,00 грн.

Між тим, у відповідності до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільне законодавство визначило критерії. Які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірноситі витрат поклавдається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат :їх дійсність;необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складностиі справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України, законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1,2,4,5,6,12 частини 3 статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є верховенство права, повага до честі та гідності, рівність всіх учасників процесу перед законом та судом, змагальність сторін, диспозитивність. Пропорційність, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також заперечення проти заяв та клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України).

За такого, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншоїсторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній стороні без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків, встановлених цим кодексом.

Приинцип змагальнсті знайшов свої втілення у положеннях ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України. Відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.такого, суд приймає до уваги положення ч.3ст. 141 ЦПК України. Згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обгрунтованим. А також критерії розумності їх розміру. Приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 8 000 грн., оскільки адвокат не брала участі у судових засіданнях ( 2000 грн).

При цьому, відповідачем не заявлені клопотання щодо неспівмірності понесених витрат на професійну допомогу.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ч. 1ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та згідно п. 1 ч. 2ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідачів, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 1194 ЦК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді різниці зі сплати матеріальних збитків за пошкодження транспортного засобу в сумі 4500 грн.(витрати по сплаті експертизи 2500,00 грн. та франшиза 2000,00 грн).

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

У задоволенні інших вимог- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 22.03.2021 року

Суддя: Черенкова Н.П.