головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/2314/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати

з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Суханової Є.М., Слюсар Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Макарова Вадима Михайловича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в місті Краматорську Донецької області, про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в місті Краматорську Донецької області, у якому просила стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну Управлінням Пенсійного фонду України в місті Краматорську Донецької області, у розмірі 67 374 грн 55 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач здобула право на отримання пенсії за віком, що посвідчується пенсійним посвідченням серія № НОМЕР_1 від 26 липня 2005 року, яке було видано Пенсійним фондом України на ім`я позивача.

До листопада 2014 року позивач перебувала на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України Донецької області міста Донецьк.

Внаслідок цього позивач, не маючи інших джерел існування крім пенсії, змушена була звернутися із заявою про взяття на облік та на продовження виплат пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України.

Позивача у жовтні 2017 року поставлено на облік до Управління Пенсійного фонду України в місті Краматорську Донецької області, (надалі по тексту - управління ПФУ). Крім того, було відкрито рахунок на контрольованій території України у філії АТ «Ощадбанк».

Через певний час, після не одноразових звернень до управління ПФУ, у серпні 2018 року на рахунок позивача надійшла пенсія, але тільки за серпень 2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 0540/8434/18-а від 11 жовтня 2018 року бездіяльність управління ПФУ, по невиплаті пенсії визнана протиправною та зобов`язано управління ПФУ нарахувати та виплатити позивачу пенсію з листопада 2014 року по липень 2018 року.

Додатковим рішенням № 0540/8434/18-а від 22 грудня 2018 року встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення № 0540/8434/18-а від 11 жовтня 2018 року.

У зв`язку з цим, 04 лютого 2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 58263166.

У зв`язку з тим, що управління ПФУ фактично взагалі відмовився виконувати судове рішення № 0540/8434/18-а від 11 жовтня 2018 року, державний виконавець направив повідомлення до правоохоронного органу та виніс постанову від 17 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 58263166.

Борг боржника перед стягувачем залишився не виплаченим за період з листопада 2014 року по липень 2018 року у сумі 67 374 грн 55 коп.

У зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення, а фактично неможливістю його виконати у розумний строк та за відсутністю інших примусів на боржника - управління ПФУ для відновлення користування майном-пенсією позивачем, боржником - управлінням ПФУ нанесена позивачу шкода у неотриманні пенсії-компенсації-майна-власності-доходу у розмірі недоотриманої суми пенсії та компенсації за несвоєчасну виплату пенсії у розмірі 67 374 грн 55 коп. Невиконання судового рішення боржником - управлінням ПФУ, призвело до нанесенню шкоди позивачу, призвело до зменшення майнової сфери позивача.

Шкода нанесена позивачу боржником - управлінням ПФУ полягає у тому, що позивач не отримав майно-пенсію-компенсацію-власність-дохід, який би позивач неодмінно отримав би за нормального перебігу подій та при правомірній поведінці боржника - управління ПФУ, які встановлені спеціальним Законом відносно виплати пенсії позивачу та гарантій наданих Конституцією України, щодо обов`язковості виконання судового рішення.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивачем не доведено реального завдання йому шкоди відповідачем - Міністерством юстиції України, у заявленій до стягнення сумі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Макаров В.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Міністерство юстиції України та Державна казначейська служба України є належними відповідача у цій справі з огляду на таке. Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, бере участь у справах та діє у судах України від імені та в інтересах держави. Представником держави є також відповідний орган, який здійснює повернення коштів з бюджету - це Державна казначейська служба України. Відповідно до законодавства України, відповідачем по відшкодуванню шкоди є саме Держава, а не орган державної влади, яким є Пенсійний Фонд України та який не може представляти Державу. А Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія апеляційного суду, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , а фактичне місце проживання/перебування - на підконтрольній українській владі території за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23 жовтня 2017 року № .

Розпорядженням про призначення пенсії від 29 червня 2017 року №58283 підтверджується, що позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ, як отримувач пенсії за віком.

В період з листопада 2014 року по липень 2018 року виплату пенсії припинено, про що вбачається з довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 0540/8434/18-а від 11 жовтня 2018 року бездіяльність управління ПФУ по невиплаті пенсії визнана протиправною та зобов`язано управління ПФУ нарахувати та виплатити позивачу пенсію з листопада 2014 року по липень 2018 року.

Додатковим рішенням № 0540/8434/18-а від 22 грудня 2018 року встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення № 0540/8434/18-а від 11 жовтня 2018 року.

Постановою державного виконавця ВППР УДВС ГТУЮ у Донецькій області відкрито виконавче провадження ВП № 58263166 з примусового виконання виконавчого листа № 0540/8434/18-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом на виконання рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року.

Як вбачається з листа управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 03 червня 2019 року № М-364-1136, № М-364-1202, позивача повідомлено про хід виконання вказаного рішення адміністративного суду, а саме, що управлінням ПФУ добровільно виконано рішення суду та нараховано пенсію за період з листопада 2014 року по липень 2018 року у сумі 67 374 грн 55 коп. до відкриття виконавчого провадження у справі.

Отже, вказане рішення адміністративного суду частково виконано.

А також, у листі зазначено, що фінансування пенсій, а також заборгованість за рішенням суду, контроль за виплатою проводиться розпорядниками вищого рівня. Нараховану суму пенсії у розмірі 67 374 грн 55 коп. управлінням ПФУ включено до потреб у коштах на виплату за рішеннями суду та направлено до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішенням суду.

На підставі пункту 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» 28 травня 2019 року державний виконавець звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

15 січня 2020 року державний виконавець, в межах виконання рішення суду, звернувся до Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

17 січня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження.

Пенсія на рахунок позивача за період з листопада 2014 року по липень 2018 року у розмірі 67 374 грн 55 коп. не надійшла.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом до Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України, позивач посилався на завдану йому третьою особою у справі, боржником - управлінням ПФУ, шкоду у неотриманні пенсії-компенсації-майна-власності-доходу у зв`язку з тривалим невиконанням боржником - управлінням ПФУ судового рішення адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Оскільки рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 0540/8434/18-а від 11 жовтня 2018 року вирішено публічно-правовий спір між позивачем та управлінням ПФУ, а справа стосується захисту права позивача на відшкодування шкоди, зумовленої невиконанням вказаного рішення адміністративного суду, тобто позовні вимоги пов`язані з відшкодуванням шкоди та заявлені без вимоги вирішити публічно-правовий спір, то такий спір правильно розглянутий судом першої інстанції за правилами цивільного судочинства (подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599 цс 18)).

Разом з тим, дослідивши обставини, наведені в позовній заяві та матеріали справи, колегія апеляційного суду вважає, що позовна заява не містить жодного обґрунтування з посиланням на докази: в чому саме полягають неправомірні дії чи бездіяльність Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України, що завдали шкоди та порушили право позивача на отримання пенсії-компенсації-майна-власності-доходу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16).

Підставою для звернення до суду позивач зазначає статті 22, 1166 ЦК України та посилається на заподіяну третьою особою у справі, боржником - управлінням ПФУ, шкоду у неотриманні пенсії-компенсації-майна-власності-доходу у зв`язку з тривалим невиконанням боржником - управлінням ПФУ судового рішення адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення частково виконано третьою особою у справі, управлінням ПФУ, шляхом проведення перерахунку пенсії.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, а тому нарахована, але виплачена позивачу сума пенсії, яка підлягає стягненню на її користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками у розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання рішення адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Вказана позиція суду першої інстанції узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, а саме: встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави.

Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про завдання шкоди позивачу у розмірі 67 374 грн 55 коп.саме Міністерством юстиції України та Державною казначейською службою України.

Разом з тим, колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 та частиною 1 статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Кабінетом Міністрів України також прийнято постанову від 22 серпня 2018 року № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про передачу виконавчого документу на виконання судового рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 0540/8434/18-а до органу Казначейства для його виконання відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою та Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення, дії та бездіяльність державного виконавця стосовно виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 0540/8434/18-а, позивачем в порядку встановленому статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» не оскаржувалися.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Макарова Вадима Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Є.М. Суханова

Т.А. Слюсар