Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/8644/20
Провадження № 2/644/519/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Черняка В.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Красовської К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, зазначаючи в позові, що ним особисто було передано в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 04 березня 2020 року із зазначенням умов їх повернення.

Передача грошових коштів за розпискою відбувалася в присутності свідка, дані якого зазначені в розписці. Термін повернення коштів було зазначено 31.10.2020 року. Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув отримані кошти. Відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, уникає виконання зобов`язання. Неодноразові звернення дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються. В результаті такої поведінки відповідача ОСОБА_2 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 11.11.2020 року відкрито провадження у справі. Справа визначена до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

До розгляду справи по суті в судовому засіданні відповідач не надав суду відзив на позовну заяву. Під час судового розгляду відповідач позов не визнав, пояснивши, що розписку він писав особисто, проте грошей у позивача не брав.

Суд, заслухавши пояснення сторін під час судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики зазначив, що 4 березня 2020 року він передав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 40 000 гривень.

Позивачем на підтвердження вимог за позовом суду надана розписка від 04.03.2020 року складена відповідачем власноручно і підписана, за якою відповідач підтвердив отримання в борг на власні потреби 40000 грн. з зобов`язанням їх повернення в зазначеній сумі до 31.10.2020 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Суд, надавши оцінку всім наявним доказам, наданими сторонами по справі, проаналізовавши в тому числі зміст розписки про отримання коштів відповідачем від позивача, приходить до висновку, що між відповідачем і позивачем був укладений договір позики, оформлений розпискою від 04.03.2020 року власноручно складаної і підписаної ним із зазначенням в тому числі отримання коштів в борг для власних потреб в сумі 40 000 грн., з зазначенням строку і порядку їх повернення.

Зміст розписки містить відомості про отримання грошових коштів відповідачем в борг.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, розписка, відповідача від 4.03.20220 року підтверджує факт передачі та отримання ним грошових коштів, розпискою зазначені зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму та такий договір є укладеним з моменту передання грошей, що підтверджується підписом відповідача на розписці.

Під час судового розгляду обставини, щодо самого факту складання і підписання відповідачем власноруч розписки про отримання коштів від позивача в борг і щодо її змісту - відповідачем фактично не оспорювались. Позов не визнається відповідачем з посиланням на те, що грошові кошти за розпискою він фактично не отримував.

Допитаний під час судового розгляду, за клопотанням позивача, свідок ОСОБА_5 пояснив, що він особисто був присутнім при отриманні відповідачем коштів в сумі 40000 грн. в борг на власні потреби, як він пояснював, на лікування родичів, про це і було зазначено самим відповідачем в розписці, яку він написав в підтвердження отримання ним коштів в борг від ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає доведеним позивачем, що укладений сторонами договір позики, оформлений розпискою від 04.03.2020 року є не лише фактом укладення договору позики, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і як наслідок виникнення у відповідача боргового зобов`язання.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Відповідачем жодних належних і допустимих доказів в підтвердження обставин того, що між ним та позивачем виникли правовідносини пов`язані з іншими обставинами, а не із договору позики грошових коштів, оформлених розпискою від 04.03.2020 року, яка містить відомості, що відповідач отримав кошти в борг на власні потреби із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі - суду не надано.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано належно і в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За розпискою від 04.03.2020 року - виконання зобов`язання з повернення грошових коштів зазначено 31.10.2020 року. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 40 000 грн. в рахунок стягнення боргу за договором позики.

Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 545, 610, 615, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 82, 141, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 40 000,00 грн. в рахунок заборгованості за договором позики (боргова розписка) від 04.03.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, враховуючи п. 15.5. Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України, через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 березня 2021 року.

Головуючий - суддя: В. Г. Черняк