Справа № 219/739/21
Провадження № 2/219/1211/2021
24 березня 2021 року м. Бахмут Донецької області
Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Шевченко Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів, -
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ритов Я.М. не з`явилися, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.
Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області (а.с.4-6), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1.1 замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця.
Згідно п. 2.1, п.2.2, п.2.3 Договору, вартість виробів становить 41 600 грн (завдаток - 21 600 грн та борг до передачі у власність 20 000 грн).
На виконання п. 3.1 вказаного Договору, 30.05.2020 позивачем з рахунку ОСОБА_3 (код платника НОМЕР_2 ) було сплачено кошти у розмірі 21 600 грн, а 13.06.2020 та 04.07.2020 здійснено доплату у розмірі 20 000 грн (платежами по 10 000 грн), про що свідчать копії квитанцій № 53184552, № 54297556 та товарного чеку (а.с.10,11,12).
Відповідно до п. 3.2 Договору, після виконання пункту 3.1 Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня. У разі якщо Вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація; непрямі кути; шпроси; тонування; арочний вигин і т.п.), термін передачі у власність Замовника виготовлених виробів збільшується до 40-ка робочих днів.
Позивачем на адресу відповідача 25.11.2020 рекомендованим листом було надіслано претензію, щодо виконання умов договору та передання у власність позивача виготовлені вироби або повернення грошових коштів у сумі 41 600 грн (а.с.16-17,18). Вказане відправлення відповідно до скріншоту повідомлення про доставку, було повернуто до м. Бахмут (а.с.19).
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що фактично між позивачем та відповідачем укладено оплатний, двосторонній, консесуальний договір про виконання робіт за винагороду - договір побутового підряду, тому вони регулюються положеннями глави 61 ЦК України Підряд, Законом України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів .
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положення ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Згідно з приписами ст. ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків.
Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Будь - яких заяв про визнання її банкрутом суду не надано.
Відповідно до п. 4.3 Договору, у разі невиконання п.3.2, Виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості цього Договору за кожен робочий день прострочення.
Позивач розрахував суму неустойки за 122 робочі дні, та просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 5 075,20 грн.
Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
А тому, суд задовольняє вимоги ОСОБА_1 в цій частині, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь суму неустойки, заявлену у позові - 5 075,20 грн.
Згідно з ч.1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Оскільки порушення зобов`язання сталося з вини відповідача, суд вважає можливим стягнути з останнього додаткову суму у розмірі завдатку яка складає 21 600 грн на користь позивача.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).
Пункт 5 частини першої статті 4 Закону «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
За змістом частини другої статті 22 Закону «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статі 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.
Виходячи із системного аналізу наведених норм закону, ОСОБА_1 , як споживач має право на відшкодування моральної шкоди, що полягає в невиконанні договору по наданню послуг з виконання робіт по виготовленню та передачі у власність конструкцій з ПВХ, чим завдано позивачу моральної шкоди, яка виразилася у його душевних стражданнях, переживаннях з приводу неналежного виконання умов договору, звернення до суду, докладання додаткових зусиль, витрачання часу для відновлення та захист своїх законних прав та інтересів.
На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості.
На підставі викладеного та враховуючи вимоги розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1 000 грн.
За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір не сплачувався (на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачі у даній категорії справ звільнені від сплати судового збору в усіх судових інстанціях). За приписами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1 816 грн (згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за кожну вимогу по 908 грн - майнового характеру (стягнення коштів) та немайнового (відшкодування моральної шкоди).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 525, 526, 530, 627, 627 ЦК України, суд
Вважати належним відповідачем ОСОБА_2 .
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 (одна тисяча) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони по справі:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 30.01.2001 Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Л.В.Шевченко