Ухвала

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 725/7131/14-ц

провадження № 61-641св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому та відповідачу на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 68,60 кв. м, житлова - 41,20 кв. м.

Відповідач не утримує квартиру, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі у проведенні ремонту, не користується квартирою.

Усі витрати, пов`язані з утриманням вказаного нерухомого майна, несе позивач.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 13 листопада 2014 року

№ 14183 квартира є неподільною.

На підставі статті 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив припинити право власності відповідача на 1/2 частку квартири зі стягненням з позивача на користь відповідача грошової компенсації у сумі 186 666,00 грн, визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, що належала відповідачу.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від

19 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири у сумі 186 666,00 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, що належала ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу Марусяка В. С. , який діє від імені ОСОБА_2 , задоволено.

Заочне рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 19 березня

2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02 листопада 2016 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу Марусяка В. С. , який діє від імені ОСОБА_2 , задоволено частково. Заочне рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 19 березня 2015 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Аргументи учасників справи

У січні 2020 року до Верховного Суду від ОСОБА_3 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У лютому 2020 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що відповідно до договору дарування частки квартири від

20 грудня 2013 року ОСОБА_5 подарував та передав обдарованому ОСОБА_1 Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником спірної квартири є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30 серпня 2000 року, виданого ДЖКГ Чернівецької міської ради.

Згідно з актом від 30 жовтня 2014 року ТОВ «Торговий дім УКРВТОРРЕСУРС»

ОСОБА_2 з вересня 2004 року та по час складення акту в спірній квартирі не проживає, місце його проживання не відоме.

Висновком експертного дослідження від 13 листопада 2014 року № 14183 встановлено, що виконати розподіл спірної квартири є неможливим, ринкова вартість її складає 373 321,00 грн.

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від

31 березня 2016 року № 435 орієнтовна ринкова ціна спірної квартири становить 1 123 000,00 грн.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 , зареєстрована апеляційним судом Чернівецької області 01 липня 2016 року, якою він повідомляє апеляційний суд про набуття права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 2016 року, тобто після ухвалення заочного рішення у справі, та вказує на те, що ухвалене за наслідками розгляду справи апеляційним судом рішення може вплинути на його права та обов`язки.

Встановлено, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 березня 2016 року ОСОБА_3 є власником квартири

АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04 березня 2016 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення, є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення. Аналогічного по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги

ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції не вирішувалось питання про його права, свободи, інтереси або обов`язки з огляду на те, що рішення суду про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову стосується ОСОБА_1 , щодо якого ухвалено це рішення, і не вирішує питання про будь-які права чи обов`язки ОСОБА_3 , який на час подання позову щодо права власності на спірну квартиру та його вирішення судом першої інстанції, не мав прав щодо цього нерухомого майна.

Оскільки оскаржуваною постановою апеляційного суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності, не вирішувалося питання щодо права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, у суду касаційної інстанції відсутні підстави вважати, що судом апеляційної інстанції вирішено питання про права ОСОБА_3 , який не брав участь у цій справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи те, що постановою Чернівецького апеляційного суду від

05 листопада 2019 року не вирішувалося питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, касаційне провадження за його касаційною скаргою підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 396, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності зі сплатою грошової компенсації закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук