П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року місто Київ

права № 760/22229/20

провадження №22-ц/824/12808/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 20 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Оксюти Т.Г.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 25 липня 2011 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй в письмовій формі.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 9 вересня 2020 року має заборгованість в сумі 10157 грн.38 коп., з яких 1461 грн.62 коп. заборгованість за тілом кредита; 525 грн. 32 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 8170 грн.44 коп. - нарахована пеня.

Добровільно погасити заборгованість відповідач не бажає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути заборгованість з відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 20 липня 2021 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції не оцінив надані банком докази та не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах з аналогічними обставинами. Судом першої інстанції порушені норми ст.ст.257-264, 1054-1056 ЦК України.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 не скористалася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 25 липня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу картку.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку вбачається, що банк відкрив відповідачу платіжну картку кредитка «Універсальна». Проте, анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку її дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем своїх позовних вимог. При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд виходив із того, що оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того. суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.625 ЦК України також не підлягають задоволенню у зв`язку з ненаданням позивачем доказів отримання відповідачем кредиту на умова викладених у позові.

Проте, з такими висновками суду першої інст. Анції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін. Спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти). Визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. А за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, а також неустойку у вигляді пені , що нараховані за порушення зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та неустойку у вигляді пені , в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 25 липня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розуміла відповідач, була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів нарахованих на прострочений кредит, а також відповідальності у вигляді неустойки у зазначених у цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Відтак відсутні підстави вважати, що на момент укладення договору 25 липня 2011 року сторони погодили умови щодо розміру та порядку нарахування відсотків нарахованими на прострочений кредит на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, у розмірі більшому ніж передбачено цією статтею, а також відповідальність позичальника за невиконання зобов`язань у розмірах, зазначених у позові.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків, щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, надані банком Витяг з Умов та правил, а також Тарифи Банку, що зазначені у довідці, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків, нарахованих на прострочений кредит, у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, у розмірі 86,4% , а також неустойки у вигляді пені, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 25 липня 2011 року, є законним і обґрунтованим.

Сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами, погашення відповідачем заборгованості не дає підстав уважати, що з відповідачем погоджені розмір відсотків нарахованих на прострочений кредит, порядок їх нарахування, а також порядок нарахування та розмір пені, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та неустойки у вигляді пені та штрафів.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, виходячи з наступного.

З обставин справи слідує, що відповідача ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, не заперечувала факт отримання грошових коштів на відкритий на її ім`я картковий рахунок, а також не заперечувала факт користування нею грошовими коштами за допомогою картки.

Положеннями ст..76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яки суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав підписану сторонами анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 липня 2011 року, розрахунок заборгованості за кредитом станом на 9 вересня 2020 року, виписку по рахунку станом на 1 березня 2020 року, в яких відображені суми кредитних коштів, що витрачені клієнтом, та суми коштів, що внесені клієнтом на погашення заборгованості. Крім того, позивачем надана інформація щодо виданих на ім`я ОСОБА_2 карток, в тому числі картка, яка була видана 25 липня 2011 року, тобто в день підписання анкети-заяви.

Заборгованість ОСОБА_2 за простроченим тілом кредиту становить 1461 грн. 62 коп.

З боку відповідача не спростовано факт наявності заборгованості по тілу кредиту в зазначеному розмірі.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом, якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є помилковим, не відповідає встановленим обставинам, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 1461 грн.62 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі, пропорційно до задоволених позовних вимог, 756 грн.19 коп. (2102 грн. + 3153 грн) х 14,39% ( 1461,62 грн. х 100% : 10157,38 грн.) : 100%) .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 20 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 25 липня 2011 року в сумі 1461 грн.62 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) витрати по сплаті судового збору в сумі 756 грн.19 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус