Справа № 266/624/21
Провадження № 2/266/447/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2021 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області Шишилін О.Г. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області про захист порушених прав на житло,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області про захист порушених прав на житло шляхом визнання права на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вказав, що рішенням виконкому Маріупольської міської ради №56/2 від 20.02.2002 р. позивачу та члена його сім`ї була виділена в користування двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та виданий ордер №003183 від 27.02.2002 р. Після чого на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 08.04.2008 р. йому була виділена в користування житлова кімната площею 10,9 кв. м. у вказаній квартирі, а його колишній дружині та доньці в користування житлову кімнату площею 15,1 кв. м., інші приміщення залишені у спільному користуванні. З 2002 р. він постійно мешкає у зазначеній квартирі, але з особистого бажання він був 20.02.2020 р. знятий з реєстрації місця проживання у квартирі. Коли він забажав знову зареєструватись то звернувся з цього питання до відповідача, однак йому було відмовлено у реєстрації місця проживання у зв`язку із ненаданням необхідних документів, що підтверджують право на проживання згідно п.п. 1 п. 11 та п.п. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ №207 від 02.03.2016 р. Він не погодився з відмовою оскільки вселився у спірну квартиру на підставі виданого йому ордеру, був зареєстрований з 06.12.2002 року по 20.02.2020 р., а 22.07.2020 року та 04.08.2020 року, тобто на протязі п`яти місяців звернувся із заявою про реєстрацію місця проживання, несе усі обов`язки наймача, сплачує комунальні послуги, користується житловим приміщенням, проводить поточний ремонт. Оскільки позивачу відмовлено у його праві на реєстрацію у зв`язку із втратою права користування житловим приміщенням та ненаданням для реєстрації відповідних документів таке право він може відновити лише шляхом звернення із даним позовом до суду.
Відповідно до ухвали суду від 08.02.2021 року по справі відкрито провадження за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Судовим повідомленням, відповідач Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному порядку. У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву подав. У відзиві на позовну заяву вказав, що дійсно 22.07.2020 та 04.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання, але йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю повного пакету документів, необхідного для реєстрації місця проживання, а саме позивач не надав договір найму житлового приміщення за адресою якого він мав намір зареєструвати своє місце проживання. Позивачем був наданий ордер на житлове приміщення від 27.02.2002, але ордер дійсний протягом 30 днів з дати його отримання, ця помітка вказується у самому ордері. Позивач скористувався своїм правом і вселився у житлове приміщення та зареєстрував свої місце проживання. Після закінчення 30 денного строку ордер автоматично втрачає свою силу, як документ, що підтверджує право на проживання в житлі. Під час видачі ордеру на житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання між власником житлового фонду або уповноваженою ним особою та громадянином, якому надається в користування зазначене житло,укладається договір найму житлового приміщення, відповідно до статті 61 ЖК УРСР. Враховуючи вищевикладене, замість ордеру у Позивача повинен бути договір найму житлового приміщення, укладений з власниками комунального майна, який є документом, що підтверджує право на проживання в житлі та подається для здійснення реєстрації місця проживання особи. Після зняття з реєстрації у позивача не залишилось документів, які підтверджують право користування житловим приміщення: ордер недійсний, договір найму житлового приміщення відсутній. Уданому випадку єдиним документом, що підтверджує право користування може бути відповідне рішення суду.
Крім того за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 08.04.2005 р. квартира була поділена між позивачем та колишньою дружиною та дитиною. Тобто колишня дружина та дитина, незважаючи на факт спільного проживання не входять до членів сім`ї позивача як це визначено у ст. 64 ЖК, так як мають право користування тільки своєю частиною житлового приміщення.
Отже рішення про відмову у реєстрації місця проживання прийнято Департаментом в межах повноважень, з дотриманням вимог чинного законодавства, які регулюють питання, що пов`язані із реєстрацією/зняттям з реєстрації місця проживання.
Оскільки Департамент в даному випадку не є суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, а такими відповідачами можуть бути власники або співвласники вказаного житлового приміщення позов не підлягає задоволенню.
Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Позивачем відповідь на відзив не подано.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про таке.
Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності встановив.
З матеріалів справи вбачається, що Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради 27.02.2002 року, ОСОБА_1 сім`я якого складається з двох членів було видано ордер серія КО №003183 на право зайняття житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 . Ордер видано на підставі рішення виконкому №56/2 від 20.02.2002 р. строком дії 30 днів (а.с. 10 об. ст.)
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 08.04.2008 р. ОСОБА_2 та неповнолітній доньці ОСОБА_3 в користування виділено житлову кімнату площею 15,1 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 виділено житлову кімнату площею 10,9 кв. м у вказаній квартирі. Зобов`язано Маріупольську міську раду і ЖКП №4 Приморської районної адміністрації укласти з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 самостійні договори житлового найму. Підсобні приміщення і кухня залишена сторонам в спільному користування ( а.с. 16).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають самостійні особисті рахунки на вказану квартиру оформлені ЖКП №4 Приморського району м. Маріуполя №4048 та №4051 (а.с. 15).
30.11.2017 р. ОСОБА_1 укладено з ККП «Приморська» договір про надання послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_2 строком дії до 30.11.2022 р., о/р 4048 (а.с.13-14).
Правовідносини щодо реєстрації, зняття місця проживання регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016р. № 207.
Згідно із ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації.
Згідно відмітки у паспорті ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 06.12.2002 р. до 20.02.2020 р.( а.с.9).
Відповідно до Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження.
ОСОБА_1 22.07.2020 р. звернувся до органу реєстрації Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою 19-13.02-0595 із питання реєстрації його місця проживання за адресою АДРЕСА_2 . 22.07.2020 р. у реєстрації відмовлено на підставі п.11 постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р.)(особа не подала необхідних документів) (а.с.11).
ОСОБА_1 повторно 04.08.2020 р. звернувся до органу реєстрації Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою 04-13.02-0675 із питання реєстрації його місця проживання за адресою АДРЕСА_2 . 04.08.2020 р. у реєстрації відмовлено на підставі п.11 п.п. 1, п. 18 п.п. 4 постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р. (а.с.12). Згідно до п.п. 4 п. 18 Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016р. № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що позивачем при зверненні до відповідача з питання реєстрації не було подано документів, які підтверджують право власності/ користування житловим приміщенням, що є обов`язковою умовою при здійсненні реєстрації місця проживання особи.
Такі документи відсутні в матеріалах справи, оскільки ордер на підставі якого позивач було вселений в квартиру недійсний, договір найму житлового приміщення відсутній, відсутні документи на підтвердження права власності позивача на спірну квартиру і позивач є таким, що втратив право користування квартирою.
Таким чином, відповідач відмовляючи позивачу у реєстрації місця проживання діяв в межах повноважень, з дотриманням вимого чинного законодавства, які регулюють питання, що пов`язані із реєстрацією місця проживання.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Зокрема ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Отже звертаючись до суду позивачем на свій розсуд було обрано спосіб захисту свого права шляхом визнання за ним права користування житловим приміщенням, яке відповідно до ст. 71 ЖК УСРС він не втрачав оскільки постійно мешкав у спірній квартирі і лише був знятий з реєстрації місця проживання.
Із досліджених вище документів вбачається, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у користуванні позивача та його колишньої дружини ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_3 , порядок якого було визначено судом, кожний із користувачів має особовий рахунок.
Таким чином, враховуючи, що до компетенції відповідача входять функції реєстрації місця проживання фізичних осіб і не входять функції вирішення питання визнання права користування житлом, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його прав Відповідачем в здійсненні права користування житлом у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016р. № 207, ст.ст. 5, 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Шишилін О. Г.