Єдиний унікальний номер 219/4339/20
Номер провадження 22-ц/804/545/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

представника відповідача адвоката Макіян Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 5 в режимі відеоконференції цивільну справу № 219/4339/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу, з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Шевченко Л.В.),-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року позивач - Приватне акціонерне товариство «ВІСТЕК» (далі ПрАТ «ВІСТЕК») звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій, після збільшення позовних вимог (а.с. 167-168 т. 1) просив суд стягнути з ОСОБА_1 шкоду в порядку регресу в розмірі 486 032 грн. 78 коп.

Позов мотивований тим, що 30 липня 2019 року постановою Донецького апеляційного суду залишено без змін рішення Артемівського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року по справі № 219/14086/17 про визнання незаконним та скасування наказу ПрАТ «ВІСТЕК» № 115 від 08 листопада 2017 року «Про припинення трудового договору», яким поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта юридичного відділу та стягнуто з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судовий збір на суму, що загалом складає 334 116 грн. 46 коп. Рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць було допущено до негайного виконання.

18 березня 2019 року наказом по ПрАТ «ВІСТЕК» № 94к/тр на виконання судового рішення ОСОБА_2 було поновлено на роботі, а 19 березня 2019 року йому розпочато виплати визначених судом сум середнього заробітку та моральної шкоди.

Вже після набранням рішенням законної сили Товариство виконувало його частинами у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Загальна сума сплачених грошових коштів на виконання рішення суду разом зі сплаченим ЄСВ складає 398 251 грн. 92 коп.

Наказ № 115 від 08 листопада 2017 року про припинення трудового договору з ОСОБА_2 , який визнано незаконним, був виданий та підписаний генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» ОСОБА_1 , який перебував на посаді з 01 червня 2017 року по 30 липня 2019 року.

Крім того рішенням Господарського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року, яке набуло законної сили 13 березня 2020 року, по справі № 905/2140/19 з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь Бахмутського міського центру зайнятості було стягнуто суму виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_2 у розмірі 85 859 грн. 86 коп., а також судовий збір в сумі 1 921 грн.

02 червня 2020 року ПрАТ «ВІСТЕК» виконало рішення Господарського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року щодо виплати на користь Бахмутського міського центру зайнятості суми у розмірі 87 780 грн. 86 коп.

Позивач зазначив, що в даному випадку відповідач повинен нести матеріальну відповідальність та обов`язок покриття шкоди, заподіяної підприємству, яку просив стягнути у повному обсязі.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року позов ПрАТ «ВІСТЕК» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в прядку регресу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВІСТЕК» шкоду, заподіяну внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 за наказом № 115 від 08 листопада 2017 року у розмірі 422 748 грн. 73 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року в частині стягнення 422 748 грн. 73 коп. та судового збору у сумі 6 341 грн. 23 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом була порушена ст. 81 ЦПК України та принцип диспозитивності та рівності, так як ухвалою суду від 01 червня 2020 року у позивача було витребувано надати докази без яких неможливо було винести рішення на його користь. Відповідач наголошує, що внаслідок збирання доказів самостійно судом порушено принципи справедливості, рівності як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, скаржник посилається на те, що у даній справі обставини, встановлені рішенням суду по справі 219/14086/17, не можуть бути використані як доказ, так як саме ст. 54 ЦПК України вказує на принцип справедливості і позивач повинен доводити свою позицію не на підставі рішення суду, а на підставі доданих доказів. Участь у справі № 219/14086/17 ОСОБА_1 не приймав, інакше він мав би права, передбачені ст. 43 ЦПК, в тому числі надавати свої пояснення, доводи, міркування, приймати участь в судових засіданнях, подавати свої заперечення, апеляційну та касаційну скаргу. На даний час відповідач не є працівником ПрАТ «ВІСТЕК» і відповідно не має доступу до документів позивача. Він, як керівник, займався поточною діяльністю і пам`ятати кожен напрямок не міг, оскільки для цього є заступники. Скаржник посилається на те, що саме в ст. 54 ЦПК України законодавець врахував наслідки не залучення у справу третьої особи, якщо особа була позбавлена прав передбачених ст. 43 ЦПК України і не приймала участь у справі, в якій рішення може вплинути на її права та обов`язки, то таке рішення не має юридичних наслідків для цієї особи. На думку скаржника у даній справі обставини встановлені рішенням суду по справі 219/14086/17 не можуть бути використані як докази і позивач повинен доводити свою позицію не на підставі рішення суду, а на підставі доданих доказів.

Також апелянт посилається на те, що судом прийнято рішення на підставі документу, який не є і не може бути доказом по справі. Зокрема, позивачем до позовної заяви не додано наказ № 115 від 08 листопада 2017 року, не направлено копію вказаного наказу відповідачу ані при поданні позовної заяви, ані при виконанні ухвали суду від 01 червня 2020 року, не подано клопотання про поновлення строку на подання доказів та не обґрунтовано неможливість його подання разом з позовною заявою. Крім того, відповідач не отримав жодного платіжного доручення, які були надані суду як доказ сплати середнього заробітку.

Судом прийнято рішення на користь неналежного позивача і в оскаржуваному рішенні суд не надав обґрунтувань щодо неналежного позивача. Посилаючись на положення ст. 136 КЗпП України наголошує, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в прядку підлеглості органу. Тобто, на думку відповідача, позивачем по справі повинен бути не ПрАТ «ВІСТЕК», а його Наглядова рада. Підписати ж позов, відповідно, могла і уповноважена Наглядовою радою особа.

Крім того, скаржник посилаються на те, що судом безпідставно стягнуто з відповідача суми податків, а саме військовий збір та ПДФО. Суд посилається на норми Податкового кодексу України, які встановлюють імперативну норму, яка зобов`язує утримувати податок саме з суми доходу та за рахунок отримувача, але при цьому стягує з відповідача суму податку. Але сума податку не може вважатися збитками, так як навіть коли б працівник весь час працював, податки з нього були б сплачені.

Посилаючись на ст. 237 КЗпП України наголошує, що шкода це невиплачений працівникові час вимушеного прогулу, а не податки. Підсумовуючи, зазначив, що суд неправильно тлумачить норми Податкового кодексу України, та не застосував норму ст. 168 Податкового кодексу України, яка зобов`язує агента, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, що призвело до стягнення завищеної суми, так як податки не є збитками і не погіршують становище як працівника так і роботодавця.

Судом також прийнято неправильне рішення в частині стягнутих сум. Не враховано, що сума податку не тільки була сплачена позивачем в порушення законодавства, що призвело до завищення суми, а і математично розрахована невірно. Вказане призвело до значного завищення суми стягнення в цілому.

Позивачем ПрАТ «ВІСТЕК» письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача ПрАТ «ВІСТЕК», відповідач ОСОБА_1 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 25 березня 2021 року позивач ПрАТ «ВІСТЕК» отримано 23 березня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 отримав 20 березня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 102,103, т. 2).

Від представника позивача ПрАТ «ВІСТЕК» надійшло клопотання про слухання справи у його відсутність (а.с. 100, т.2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача ПрАТ «ВІСТЕК» та відповідача ОСОБА_1 , явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Про причини неявки у судове засідання 17 березня 2021 року учасники справи не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПрАТ «ВІСТЕК», суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої звільнення здійснено з порушенням закону. При цьому матеріали справи свідчать про наявність в діях відповідача всіх складових елементів цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправної поведінки, яка виявилась у прийнятті незаконного наказу про звільнення особи; завданої шкоди (внаслідок визнання його незаконним та скасування) у виді сплати ПрАТ «ВІСТЕК» коштів: середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди незаконно звільненому працівнику та судового збору; причинного зв`язку між її спричиненням та протиправною поведінкою відповідача, а також вина заподіювача шкоди відповідача, як генерального директора, який видав незаконний наказ. Суд дійшов висновку щодо доведеності факту заподіяння підприємству матеріальної шкоди винними діями відповідача як службової особи.

Щодо суми грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суд дійшов висновку про стягнення суми у загальному розмірі 422 748 грн. 73 коп. При цьому, на думку суду, позовні вимоги в частині сплаченого єдиного внеску в сумі 64 135 грн. 46 коп. заявлено безпідставно.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом (розпорядженням) № 7 від 31 травня 2017 року на посаду Генерального директора ПрАТ «ВІСТЕК» за контрактом було призначено ОСОБА_1 на період з 01 червня 2017 року по 01 червня 2018 року включно (а.с.65 т. 1).

Згідно Контракту найму на роботу генерального директора ПрАТ «ВІСТЕК» від 01 червня 2017 року, цей Контракт є трудовим договором та на його підставі між Генеральним директором ОСОБА_1 та ПрАТ «ВІСТЕК» виникають трудові відносини (п. 1.2 Контракту).

Генеральний директор виконує функції та несе обов`язки, які згідно діючого законодавства поширюються на Товариство та закріплені за Генеральним директором (п. 2.5 Контракту) (а с. 68 -71 т. 1).

За згодою сторін контракт найму на роботу генерального директора ПрАТ «ВІСТЕК» був 30 березня 2018 року переукладений на новий строк з 02 червня 2018 року по 01 червня 2019 року включно (а.с.72, 73-76 т. 1).

Згідно з протоколом засідання Наглядової ради ПрАТ «ВІСТЕК» від 31 травня 2019 року обрано на новий термін Генерального директора Товариства ОСОБА_1 за його згодою, строком на 1 рік з 02 червня 2019 по 01 червня 2020 року включно (а. с. 77 т. 1).

Згідно контракту від 31 травня 2019 року ОСОБА_1 було найнято на посаду генерального директора ПрАТ «ВІСТЕК» на строк з 02 червня 2019 року по 01 червня 2020 року включно (а.с. 78-81 т. 1).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року у справі № 219/14086/17, яке постановою Донецького апеляційного суду від 30 липня 2019 року залишено без змін, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 , визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК»» № 115 від 08 листопада 2017 року «Про припинення трудового договору (контракту) за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта юридичного відділу Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК»; стягнуто з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь ОСОБА_2 325 160 грн. 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2017 року до 18 березня 2019 року включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) та 5 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також стягнуто з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь держави судовий збір в сумі 3 251 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру та за вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 704 грн. 80 коп. (а.с. 7-15, 16-31 т. 1).

На виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року по справі № 219/14086/17 наказом Генерального директора ПрАТ «ВІСТЕК» Дадашова О.С. від 18 березня 2019 року № 94к/тр ОСОБА_2 було поновлено на посаді юрисконсульта юридичного відділу з 18 березня 2019 року (а.с. 32 т. 1).

Крім того, рішенням Господарського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року по справі № 905/2140/19 були задоволені позовні вимоги Бахмутського міського центру зайнятості м. Бахмут, стягнуто з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь Бахмутського міського центру зайнятості м. Бахмут суму виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_2 в розмірі 85 859 грн. 86 коп. та судовий збір в сумі 1 921 грн. При цьому, у рішенні зазначено, що положеннями ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Рішення набрало законної сили 13 березня 2020 року (а.с.169-173 т. 1).

Згідно з платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи (а.с. 33-64 т. 1), ПрАТ «ВІСТЕК» на виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 у справі 219/14086/17 здійснювалися платежі в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 , при цьому сплачувалися податок з доходів фізичних осіб (ПДФО), військовий збір (ВЗ) та Єдиний соціальний внесок з підприємства у розмірі 22% (ЄСВ):

1) згідно платіжних доручень № 200, 204, 206 від 19 березня 2019 року на користь ОСОБА_2 у погашення середнього заробітку підприємством сплачено - 20 270 грн. 64 коп., а крім того ПДФО у сумі - 4 532 грн. 57 коп. та ВЗ у сумі 377 грн. 72 коп.;

2) згідно платіжних доручень № 1382, 1384, 1385 від 19 серпня 2019 року на користь ОСОБА_2 у погашення середнього заробітку підприємством сплачено 20 125 грн., ПДФО 4 500 грн., ВЗ 375 грн.;

3) згідно платіжних доручень № 2110, 2112, 2114 від 15 листопада 2019 року на користь ОСОБА_2 у погашення середнього заробітку підприємством сплачено 8 600 грн., ПДФО 1 922 грн. 62 коп., ВЗ 160 грн. 22коп.;

4) згідно платіжних доручень № 2143, 2145, 2149 від 25 листопада 2019 року на користь ОСОБА_2 у погашення середнього заробітку підприємством сплачено 20 000 грн., ПДФО 4 472 грн., ВЗ 373 грн.;

5) згідно платіжних доручень № 2313, 2315, 2319 від 13 грудня 2019 року на користь ОСОБА_2 у погашення середнього заробітку підприємством сплачено 15 000 грн., ПДФО 3 353 грн., ВЗ - 280 грн. ;

6) згідно платіжних доручень № 360, 357, 359 від 04 березня 2020 року на користь ОСОБА_2 у погашення середнього заробітку підприємством сплачено 110 000 грн., ПДФО 19 800 грн., ВЗ 1 650 грн.;

7) згідно платіжних доручень № 373, 374, 375 від 06 березня 2020 року на користь ОСОБА_2 у погашення середнього заробітку підприємством сплачено 67 782 грн. 87 коп., ПДФО 19 952 грн. 69 коп., ВЗ 1 662 грн. 73 коп.;

8) згідно платіжного доручення № 421 від 13 березня 2020 року середній заробіток на користь ОСОБА_2 сплачено у розмірі 821 грн. 41 коп.

19 серпня 2019 року ОСОБА_2 було перераховано на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. відповідно до платіжного доручення № 1380 від 19 серпня 2019 року (а.с. 42 т. 1).

Платіжними дорученнями № 1255 від 09 серпня 2019 року, № 1379 від 19 серпня 2019 року було сплачено судовий збір в сумі 3 251 грн. 60 коп. та в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с. 37, 43 т. 1).

Згідно з платіжним дорученням № 2242 від 02 червня 2020 року ПрАТ «ВІСТЕК» здійснив платіж на суму 87 780 грн. 86 коп. на користь Бахмутського міського центру зайнятості м. Бахмут на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року (а.с.174 т. 1).

Відповідно до протоколу засідання Наглядової ради ПрАТ «ВІСТЕК» від 02 квітня 2020 року прийнято рішення про необхідність звернутися до суду про притягнення до майнової відповідальності ОСОБА_1 в порядку регресу. Генерального директора Товариства Новікова О.М. наділено повноваженнями на підготовку позовної заяви від імені Товариства, її підписання та подання до суду, а також додатків та всіх можливих документів, які можуть стосуватися справи за позовом ПрАТ «ВІСТЕК» до ОСОБА_1 та представництво інтересів Товариства з цього питання в суді. З правом передоручення третім особам (а.с.82-83 т. 1).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У ст. 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 ч. 1 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що остаточне рішення про звільнення ОСОБА_2 було прийняте саме відповідачем ОСОБА_1 з порушенням вимог трудового законодавства, що є підставою для покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення з нього шкоди, завданої підприємству незаконним звільненням працівника.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та не приймає довід скаржника щодо того, що позов подано неналежною особою ПрАТ «ВІСТЕК», а не Наглядовою радою.

Згідно протоколу засідання Наглядової ради ПрАТ «ВІСТЕК» від 02 квітня 2020 року прийнято рішення наділити генерального директора Товариства ОСОБА_3 повноваженнями на підготовку позовної заяви від імені Товариства, її підписання та подання до суду з правом передоручення третім особам.

Відповідно ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Частинами 1, 2 ст. 60 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що порядок прийняття рішень особою, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, встановлюється статутом акціонерного товариства. Особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, вправі без довіреності діяти від імені акціонерного товариства, в тому числі представляти його інтереси, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов`язкові для виконання всіма працівниками товариства.

З огляду на зазначене, та обставина, що генеральний директор підзвітний вищому органу Товариства не може бути підставою для висновку про відсутність повноважень ПрАТ «ВІСТЕК» звертатися з позовом до відповідача з урахуванням положень ч. 4 ст. 136 КЗпП України. Тому посилання відповідача на невідповідність суб`єктного складу позивача у даній справі безпідставні.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи у відповідності до ст. 81 ЦПК України, проте ухвалою від 01 червня 2020 року судом у позивача були витребувані докази, зокрема копія наказу ПрАТ «ВІСТЕК» від 08 листопада 2017 року № 115 про звільнення ОСОБА_2 , що є порушенням ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Враховуючи наведене, з метою повного з`ясування обставин по справі, суд першої інстанції у наданий процесуальним законодавством спосіб ухвалою від 01 червня 2020 року (а.с. 99, т.1) залишив позовну заяву ПрАТ «ВІСТЕК» без руху та запропонував позивачу серед іншого надати наказ від 08 листопада 2017 року № 115 про звільнення ОСОБА_2 . Зазначена пропозиція була виконана позивачем, з огляду на що ці дії суду першої інстанції не можна визнати такими, що порушили процесуальне законодавства.

Крім того, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на положення ст. 54 ЦПК України наголошує, що обставини, встановлені рішенням суду у справі № 219/14086/17 не мають юридичних наслідків при розгляді даної справи, оскільки відповідач не був залучений до участі у справі. В цій частині колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про неспроможність доводів відповідача, з огляду на те, що відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 було звільнено із порушенням закону за наказом ПрАТ «ВІСТЕК» від 08 листопада 2017 року № 115 «Про припинення трудового договору», який було підписано генеральним директором ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_1 як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, судом вірно зазначено, що положеннями діючого процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 52-54 ЦПК України, під час вирішення питання про залучення до участі у справі третіх осіб не передбачено обов`язкове залучення до участі у справі за ініціативою суду у якості третьої особи службової особи, за розпорядженням якої було здійснено звільнення працівника. Натомість положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Матеріали справи не містять відомостей про спростування відповідачем ОСОБА_1 обставин незаконного звільнення ОСОБА_2 згідно наказу ПрАТ «ВІСТЕК» від 08 листопада 2017 року № 115 «Про припинення трудового договору» за підписом відповідача як генерального директора Товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про врахування під час розгляду даної справи обставин, встановлених рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року у справі № 219/14086/17, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 30 липня 2019 року, яким були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 , визнано незаконним та скасовано наказ ПрАТ «ВІСТЕК» № 115 від 08 листопада 2017 року «Про припинення трудового договору (контракту)» за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_2 на посаді, стягнуто з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь ОСОБА_2 325 160 грн. 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2017 року до 18 березня 2019 року включно та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставне стягнення судом сум податків та невірного розрахунку стягнутих сум, апеляційний суд відзначає, що у відповідності до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України до обов`язків податкового агента, яким є ПрАТ «ВІСТЕК», віднесено вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

З урахуванням наведеного, при виконанні судового рішення ПрАТ «ВІСТЕК» провів виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 зі здійсненням утримань, передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційним судом встановлено, що при здійсненні ПрАТ «ВІСТЕК» виплат визначеної судом суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 325 160 грн. 06 коп., сума фактично утриманого податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18%, а також утриманого військового збору з цих виплат у розмірі 1.5% склала 63 411 грн. 55 коп.

На користь ОСОБА_2 судовим рішенням був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 325 160 грн. 06 коп., обов`язковий збір з якої 18% (ПДФО) + 1.5% (ВЗ) становить 63 406 грн. 21 коп.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що сума податку була сплачена позивачем у більшому розмірі ніж це передбачено законодавством, свого підтвердження не знайшли.

На думку колегії суддів судове рішення, що переглядається в апеляційному порядку, є достатньо мотивованим, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 січня 2021 року при зверненні з апеляційною скаргою відповідачу ОСОБА_1 було частково задоволено його клопотання та відстрочено сплату судового збору у розмірі 9 511 грн. 86 коп. до ухвалення рішення у справі (а.с. 53-56 т. 2). Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у зазначеному розмірі.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 511 (дев`ять тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 86 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська