Справа № 144/1317/19
Провадження № 22-ц/801/631/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 рокуСправа № 144/1317/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 22 січня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

Ухвалу постановив суддя Герман О. С.

Ухвалу постановлено у смт Теплику Вінницької області

Повний текст ухвали складено 22 січня 2021 року,

встановив:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого на виконання заочного рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 13 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 травня 2020 року заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області було задоволено позов про зміну розміру аліментів, яке набуло законної сили 13 червня 2020 року. В провадженні Теплицького районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває на виконанні виконавче провадження за № 62399501 від 24 червня 2020 року.

Згідно пункту 3 Прикінцевих Положень розділу ХП ЦПК України (чинного в редакції станом на день ухвалення заочного рішення суду) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

З урахуванням таких положень закону, заочне рішення Теплицького районного суду про стягнення з нього аліментів не могло набути законної сили 13 червня 2020 року, а виконавчий лист не міг бути виданий стягувачу в період дії вказаного терміну, з урахуванням норм ЦПК України, які існували на той час.

Проте, виконавче провадження було відкрито 24 червня 2020 року, тобто в період дії встановлених законом обмежень.

Із внесенням змін до ЦПК України судові рішення, які були ухвалені в період запровадження карантину набувають законної сили 07 серпня 2020 року, що вказує на помилковість видання стягувачу виконавчого листа, що є підставою для визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 22 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою визнати виконавчий документ, таким, що не підлягає виконанню (виконавчий лист), який виданий на підставі заочного рішення Теплицького районного суду від 13 травня 2020 року про стягнення з нього аліментів (в зміненому розмірі).

Зазначив, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, без урахуванням висновків Верховного Суду.

Так, судом не враховано положення пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України, чинного в редакції станом на день ухвалення заочного рішення суду, щодо продовження строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду на строк дії карантину. За таких обставин рішення Теплицького районного суду про стягнення з нього аліментів не могло набути законної сили 13 червня 2020 року і виконавчий лист не міг бути виданий стягувачу.

З урахуванням положень Закону України від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, відповідно до якого процесуальні строки, зокрема, строк визначений для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, закінчується через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року, і лише після цієї дати могло набрати чинності заочне рішення Теплицького районного суду про стягнення аліментів в зміненому розмірі та підлягало б зверненню до виконання.

Також боржник вказав, що ухвалою Теплицького районного суду від 22 січня 2021 року заочне рішення було скасовано і справу призначено до розгляду. Цією ухвалою встановлено, що він, як відповідач, не був належним чином повідомленим про час і дату судового розгляду, тому у суду були відсутні підстави для ухвалення рішення суду в заочному порядку.

Стягувач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

В оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що судом встановлено, що заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 13 травня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та на заміну рішення Теплицького районного суду від 29 квітня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 400 грн. щомісячно, на кожного, до їх повноліття, визначено, що з ОСОБА_1 будуть стягуватись аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до їх повноліття.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року № 343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 11 травня 2020 року, продовжено строк дії карантину до 22 травня 2020 року та послаблено карантинні заходи, зокрема дозволено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. За таких обставин, оголошений в країні карантин не виключає можливості реалізації своїх процесуальних прав, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року встановлювала заборону відвідування закладів освіти та проведення масових заходів, натомість судові установи, вживши необхідних заходів безпеки для працівників та відвідувачів, працюють та здійснюють судочинство в період дії всього карантину.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини 2).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої і другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню (ч. 1). Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2).

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо. Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Боржник ОСОБА_1 у своїй заяві просить визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, вказуючи на те, що такий виконавчий документ (виконавчий лист), виданий на підставі заочного рішення Теплицького районного суду від 13 травня 2020 року про стягнення з нього аліментів у зміненому розмірі (а. с. 1-2).

Підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, боржник зазначив, що цей виконавчий документ було видано помилково з урахуванням чинної на час його видачі редакції пункту 3 «Прикінцевих положень» розділу ХІІ ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 розділу XІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18 червня 2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Боржник ОСОБА_1 заявою, поданою до суду 11 листопада 2020 року, просить визнати виконавчий документ який виданий на підставі заочного рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 13 травня 2020 року про стягнення з нього аліментів, таким, що не підлягає виконанню, як такий, що виданий помилково.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково, що передбачено частиною 2 статті 432 ЦПК України.

При цьому, до такого висновку про помилковість видачі виконавчого документу, суд приходить на підставі встановлення певних обставин, у тому числі, чи дійсно такий виконавчий документ виданий, коли і ким виданий. Такі обставини встановлюються зі змісту самого виконавчого документу, який згідно загальних положень цивільного процесуального закону, має бути наданий боржником разом із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, саме боржник при зверненні до суду із даною заявою, має зазначити докази, згідно вимог статті 76 ЦПК України, які повинні відповідати вимогам належності (ст. 77 ЦПК України), допустимості (ст. 78 ЦПК України), достовірності (ст. 79 ЦПК України), достатності (ст. 80 ЦПК України).

Згідно принципу цивільного судочинства - змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), кожна сторона, у тому числі - боржник, який звертається до суду із відповідною заявою, має довести ті обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Кожна сторона, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

За правилами частин 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Як свідчать матеріали цивільної справи, боржник ОСОБА_1 , звернувшись із даною заявою до суду, надав лише саму заяву, в якій не зазначив доказів і не надав таких доказів, що підтверджують викладені в ній доводи про помилковість видачі виконавчого документа (а. с 1-3).

При цьому в самій заяві боржник не зазначив точних даних судового рішення, у тому числі номер цивільної справи; не надав копію рішення із відміткою про дату його постановлення та дату набрання ним законної сили, як стверджує боржник - 13 червня 2020 року; коли виданий виконавчий документ, коли відкрито виконавче провадження (копію виконавчого провадження) на підтвердження того що таке виконавче провадження перебуває на виконанні з 24 червня 2020 року тощо.

Отже, боржник ОСОБА_1 не довів обставин, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, які можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Наведені ним закони не підтверджують тих обставин, які можуть бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки самі закони не свідчать про те, що виконавчий лист видано помилково.

Про наявність інших причин, за яких виконавчий лист може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, боржник у своїй заяві не зазначив.

Відповідно до частини 3 статті 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви..

Із матеріалів справи вбачається, що боржник будучи повідомленим про розгляд його заяви, надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а. с. 8).

Таким чином, боржник не довів належними і достовірними доказами обставин, які б свідчили про помилковість видачі виконавчого документу.

З урахуванням наведеного і того, що боржником не вказано інших підстав, за наявності яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає до виконання, заява ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність визначених статтею 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає до виконання.

Наведені боржником доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими, тому правильних висновків суду не спростовують.

За таких обставин ухвала суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
В. В. Сопрун