УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року

м. Київ

справа №161/10487/20

провадження № 61-2664ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Кобзар Катерини Едуардівни,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо перерахунку розміру аліментів у зв`язку з отриманням боржником соціальної виплати на території Республіки Литва.

УхвалоюЛуцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, у задоволенні скарги відмовлено.

У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що довідка про державне соціальне страхування особи ОСОБА_2 , номер соціального страхування DK0837734, за період з 12 червня 2018 року до 08 квітня 2019 року, платник ЗАТ «Гіртранс», була основною підставою для відмови судами у задоволенні скарги на дії державного виконавця, але ця довідка не є належним та допустимим доказом, який свідчить про доходи скаржника, отримані останнім за кордоном, оскільки жодним чином не підтверджує факт отримання чи перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_2 , також ця довідка не містить даних про отримання особисто ОСОБА_2 коштів, зазначених в ній, оскільки в дійсності скаржник цих коштів не отримував. В зв`язку з цим скаржник вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для перерахунку розміру аліментів, а суди дійшли з цього приводу помилкового висновку.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Так судами встановлено, що на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Перший ВДВС м. Луцьк) перебуває виконавчий лист №161/17964/17 від 15 травня 2018 року, виданий Луцьким міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2018 року.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Порядок стягнення аліментів визначений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом частини першої якої порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частиною першою статті 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Абзацом другим частини другої статті 195 СК України передбачено, що у разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

За змістом частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Так судами встановлено, що постановою державного виконавця Першого ВДВС м. Луцьк від 22 травня 2021 року було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №161/17964/17 від 15 травня 2018 року, виданим Луцьким міськрайонним судом Вінницької області. Цією ж постановою було зобов`язано боржника ОСОБА_2 подати декларацію про доходи та майно.

Суди також встановили, що стягувач ОСОБА_3 подавала державному виконавцю клопотання про перерахунок розміру аліментів, які стягувалися з боржника ОСОБА_2 , з урахуванням отриманих ним доходів на території Республіки Литва, на підтвердження наявності яких надала довідку про державне соціальне страхування особи ОСОБА_2 , номер соціального страхування DK0837734, за період з 12 червня 2018 року до 08 квітня 2019 року, платник ЗАТ «Гіртранс» та її нотаріально посвідчений переклад. Крім того, судами встановлено, що цю довідку про доходи видано Мажейкяйським відділом управління фонду державного соціального страхування та отримано через Міністерство юстиції України із зазначенням, що ця довідка стосується ОСОБА_2 .

За таких обставин суди попередніх інстанцій на підставі належних доказів дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця, який в дотримання вимог законодавства на підставі письмових доказів здійснив перерахунок розміру аліментів відповідно до розміру доходів, отриманих скаржником.

Доводи касаційної скарги не містять посилань на неправильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, натомість, зводяться до переоцінки доказу та обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції в розумінні частини першої статті 400 ЦПК України, та до цитування скаржником норм Сімейного кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційної скарги на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Кобзар Катерини Едуардівни.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук