Справа № 456/2250/20
Провадження № 2/456/77/2021
РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права на спадкування спадкоємця першої черги за законом,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): 18.06.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його членом сім`ї померлого ОСОБА_3 та усунути від права на спадкування сина покійного ОСОБА_2 , як спадкоємця, який не утримував свого непрацездатного батька, згідно вимог чинного законодавства. В обгрунтування позову покликається на факт реєстрації в помешканні за адресою: АДРЕСА_1 та факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що спадкоємцем за законом, після смерті ОСОБА_3 є його син - відповідач у справі ОСОБА_2 , який, починаючи з 2014 року жодного разу не з`явився у спірному помешканні, не цікавився життям батька, він, як член сім`ї померлого, перейняв на себе всі обов`язки по утриманню ОСОБА_3 . З часу його проживання у покійного ОСОБА_3 , до його смерті, відповідач ОСОБА_2 жодного разу не провідав батька. Звертає увагу суду, що допоміг покійному ОСОБА_3 в оформленні пенсії та приватизації квартири. Зі спільного бюджету з дружиною вони оплатили борги за комунальні послуги ОСОБА_3 , ним повністю сплачено кошти за приватизацію житла померлого. Взимку 2017-2018, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_3 перебував на лікуванні у Стрийській ЦРЛ. З 01.10.2019 він на прохання ОСОБА_3 був зареєстрований у його помешканні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, вони з дружиною поховали його за власні кошти. Ствердив, що проживав з покійним з 10.11.2014 по 01.04.2016, після цього переїхав проживати до дружини ОСОБА_4 . Вважає, що як член сім`ї померлого має право на спадкування квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В запереченні на відзив, поданого 09.11.2020, позивач ОСОБА_1 спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві та вказує, що відповідач не довів, що спілкувався з батьком та матеріального йому допомагав. Крім цього, відповідач не надав жодного доказу про те, що він допомагав батькові в приватизації квартири чи в оформленні паспорта, який той згубив. Він жодного разу, за період який проживав, тобто з 10.11.2014 по 01.04.2016 не чув про жодні подарунки від сина. Всі інші доводи відповідача він розцінює як наклеп і образу, приниження його честі та гідності.

18.02.2021 позивач ОСОБА_1 подав до суду заперечення на пояснення представника відповідача від 27.11.2020, в якому покликаючись на норми чинного законодавства, практику Верховного суду, просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України, дав показання про те, що покійного ОСОБА_3 він знав з 1980 року, він був одружений з його сестрою ОСОБА_5 , потім вони розлучилися. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_6 , 1982 р.н. ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями. Сестра ОСОБА_5 виїхала на постійне місце проживання у Німеччину, і її другий чоловік усиновив ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_3 одружився вдруге, в нього народився син ОСОБА_2 , але і з другою дружиною ОСОБА_3 розлучився та продовжував зловживати алкогольними напоями. Син переїхав проживати до своєї матері в м.Запоріжжя. З 2013 по 2014 р.р. він бачив відповідача зрідка. В травні 2014 року ОСОБА_3 приїхав до нього, розповів, що має проблеми з квартирою, і що міська рада має намір його виселити. В 2015 році він допоміг ОСОБА_3 отримати паспорт, пізніше - сплатити заборгованість по комунальних послугах. Згодом допоміг фінансово приватизувати квартиру. Він неодноразово звертався до відповідача, розповідав про борги за комунальні послуги і про те, що батько зловживає алкоголем. В 2010 році померлий перебував у психіатричній лікарні, однак син не цікавився його самопочуттям і не допомагав батьку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, вони з дружиною його поховали, син на похорон не приїхав. Він був зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_3 з 01.10.2019, однак не проживав. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача: 30.10.2020 представником відповідача - адвокатом Марочканич М.О. подано відзив на позовну заяву від імені відповідача, в якому вказано, що ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він жодним чином не ухилявся від надання допомоги батьку. У малому віці він з матір`ю переїхав до м. Запоріжжя, однак кожного літа навідував батька. Коли йому було 10 років, батька ОСОБА_3 звільнили з санаторію «Дністер». З того часу його мати перестала отримувати аліменти на його утримання. Його мати змушена була працювати на двох роботах, щоб утримувати сім`ю. Після закінчення школи в 2010 році, він поступив до університету на очне відділення, і так як його мати вже на той час була на пенсії, він змушений був працювати, щоб забезпечити собі нормальні умови життя. Вже навчаючись у вузі, він подарував батькові мобільний телефон, щоб підтримувати зв`язок, однак той його загубив. Закінчивши вуз, він не раз навідував батька, давав йому гроші, через знайомих передавав подарунки. З батьком він підтримував зв`язок все життя. Позивач ОСОБА_1 з`явився в квартирі його батька в 2014 році, коли продав своє житло і став безхатченком. Вважає, що ОСОБА_1 оселяючись в квартирі, одразу мав намір нею заволодіти. Він неодноразово телефонував до його матері з пропозицією продати квартиру, яка навіть ще на той час не була приватизована. Проживаючи разом з його батьком, ОСОБА_1 , не маючи доходів, збирав на смітниках всякий непотріб та зробив з квартири склад, де розвилися таргани та миші. Моршинська міська рада не мала на меті виселити батька, а навпаки перешкоджала ОСОБА_1 заволодіти квартирою батька. Про смерть батька, позивач повідомив його лише через тиждень, і оскільки батько помер під час дії карантину, він не мав змоги приїхати на поховання. Вказує, що ним, у встановлені законом строки подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Гура М.Г. Запорізького міського нотаріального округу, оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом.

27.11.2020 представником відповідача - адвокатом Марочканич М.В. подано суду письмові пояснення, в яких адвокат вказує, що позивач у своєму запереченні на відзив фактично визнає, що ОСОБА_3 не перебував у безпорадному стані та не потребував допомоги. Зазначає, що за змістом ст.1224 ЦК України, лише при сукупності умов, передбачених вказаною статтею спадкоємець може бути усунутий від права на спадкування. Ні позовна заява, ні заперечення не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач маючи можливість, ухилявся від обов`язку щодо надання батькові допомоги. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Марочканич М.В. позовні вимоги підтримав та зазначив, що позивач не довів, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. ОСОБА_3 за життя з позовами до суду про стягнення аліментів з відповідача не звертався. Відповідач з батьком періодично спілкувався, однак про те, що батько перебував на лікуванні йому нічого не було відомо. Інші доводи представника відповідача є аналогічні, викладеним у відзиві на позов.

Показання свідків:

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що в 2016 році зустріла позивача і той розповів, що проживає у квартирі ОСОБА_3 , який систематично пиячив. Позивач постійно підтримував та допомагав ОСОБА_3 . Сусіди на ОСОБА_3 постійно скаржилися, оскільки він зробив з квартири смітник. ОСОБА_3 ніколи про сина нічого не розповідав, він впродовж року не отримував пенсію, оскільки не мав документів, а позивач допоміг в їх оформленні. Після смерті ОСОБА_3 , позивач з дружиною його поховали.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 тривалий час зловживав алкоголем, постійно приносив до квартири різний непотріб. Допоки працював на роботі, аліменти на утримання сина сплачував, однак після звільнення, перестав сплачувати. Він не хотів знати свого сина, у нього в житті не було жодної мети. Відповідач не телефонував батьку, вони не спілкувалися. Вона з позивачем йому допомагали, приносили їжу, прибирали у квартирі. Позивач рятував померлого під час пожежі, вона на той час була у лікарні. З 2016 року вони з позивачем проживають разом, до цього часу позивач проживав у ОСОБА_3 . Останній наполіг, щоб її чоловік ОСОБА_1 зареєструвався у нього, оскільки син йому не допомагав, і покійний хотів, щоб саме ОСОБА_1 отримав його квартиру.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.06.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права спадкування спадкоємця першої черги, залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, що в гривневому еквіваленті становить 1 681 грн. 60 коп. Повідомлено позивача ОСОБА_1 про необхідність усунути недоліки позовної заяви, вказані в мотивувальній частині ухвали суду у десятиденний строк з дня отримання ним цієї ухвали.

31.08.2020 позивач ОСОБА_1 подано суду копії документів та квитанцію про сплату судового збору.

Відповідно до ухвали судді від 01.09.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права спадкування спадкоємця першої черги, повторно залишено без руху, оскільки позовна заява надійшла до суду електронною поштою та не підписана електронним цифровим підписом акредитованим центром сертифікації ключів органів юстиції України.

07.09.2020 позивачем ОСОБА_1 виправлено недоліки позовної заяви, вказані в мотивувальній частині ухвали суду від 01.09.2020.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.09.2020 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.02.2021 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відчуження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права спадкування спадкоємця першої черги за законом відмовлено.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 12.05.2020 внесено актовий запис № 26 /а.с.9/.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2016, старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Дидин Н.І., відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 456/2970/15-ц, виданого 16.02.2016 Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 боргу за оплату житлово-комунальних послуг та судових витрат у сумі 8046, 66 грн. /а.с.10/.

23.02.2016 за вих. № 09-20-11 старшим державним виконавцем Дидик Н.І., надіслано на адресу ОСОБА_3 , ПЖКГ Моршинської міської ради, постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2016, на підставі судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області № 456/2970/15-ц від 16.02.2016, для виконання та відома /а.с. 11/.

Як вбачається з копії квитанції № 231 від 15.08.2016, ОСОБА_3 здійснив оплату за воду у розмірі 3920, 95 грн. /а.с. 13/.

Згідно копії квитанції-рахунку за липень 2016, ОСОБА_3 здійснено оплату боргу, за попередній період у розмірі 3920, 96 грн. /а.с. 13/.

Як вбачається з копії квитанції № 230 від 15.08.2016, ОСОБА_3 здійснив оплату за квартплату в розмірі 4843, 03 грн. /а.с.14/.

Як вбачається з копії квитанції від 09.08.2017, ОСОБА_1 здійснив оплату у сумі 150, 00 грн., за надані послуги щодо заповнення будинкової книги /а.с.16/.

Згідно копії накладної № 223 від 01 грудня 2016 року, така видана на суму 3960,00 грн. за придбання ПГ Укр. Преміум 860х2050 та двох замків /а.с.17/.

Як вбачається з копії товарного чеку від 12.05.2020, такий видано на суму 1500, 00 грн. за придбання домовини та хреста /а.с. 18/.

Згідно квитанції від 12.05.2020, ОСОБА_1 здійснив оплату за поховання у розмірі 1044, 64 грн. /а.с.27/.

Як вбачається з рахунку № 9 від 12 травня 2020 року, ОСОБА_1 здійснив оплату на рахунок КП «Зелене місто» за послуги з копання могили, оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання, оформлення свідоцтва про поховання у розмірі 1044, 64 грн. /а.с.28/.

Згідно копії квитанції № 283 від 17.08.2016, ОСОБА_3 сплатив виконавчий збір у сумі 783, 94 грн. /а.с.35/.

Як вбачається з копії квитанції № 25 від 18.08.2016, ОСОБА_3 здійснив оплату за послуги з видачі техпаспорта для подальшої приватизації квартири АДРЕСА_1 у розмірі 900, 00 грн. /а.с.35/.

Згідно копії квитанції № 18 від 08.02.2017, ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 640, 00 грн. /а.с. 36/.

Як вбачається з квитанції № 33 від 09.08.2017, ОСОБА_1 здійснив оплату за надані послуги з заповнення будинкової книги у розмірі 150, 00 грн. /а.с.38/.

Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області № 98 від 20.07.2017 «Про передачу у власність квартир державного житлового фонду громадянам в м. Моршин», розглянувши заяву квартиронаймача ОСОБА_3 про приватизацію квартири, яка використовується ним, керуючись законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 16.12.2009 № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», рішенням виконавчого комітету від 22.05.2013 № 67, виконавчий комітет Моршинської міської ради вирішив передати у власність квартиру квартиронаймачу, згідно з додатком та видати свідоцтво про право власності. Директору Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради необхідно зняти з балансу приватизовані квартири згідно даного рішення /а.с.19/.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), серії НОМЕР_4, виданого Виконавчим комітетом Моршинської міської ради 21 липня 2017 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Квартира передана у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 № 396. Свідоцтво видано згідно рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради від 20 липня 2017 року № 98 /а.с.20/.

Як вбачається із списку квартир, які передаються у приватну власність з доплатою за вартість надлишкової загальної площі квартир, що є додатком до рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради від 20 липня 2017 року № 98, ОСОБА_3 , який був наймачем, передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40, 4 кв.м., житловою площею 21, 9 кв.м. /а.с. 22/.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого 17 грудня 1992 року Моршинською селищною радою Львівської області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 /а.с.84/.

08.05.2020 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М.І. з заявою про прийняття спадщини /а.с.91/.

Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г. від 03.02.2021 за вих. № 52/01-16, на запит суду від 21.01.2021 за вих. № 456/2250/20/1016/2021, надати копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживав за адресою: АДРЕСА_1 не надалось можливим, оскільки справа не заводилась /а.с. 120/.

17.02.2021 за вих. № 175/01-16 завідувач Стрийською державною нотаріальною конторою Костур У.Т. на запит суду №456/2250/20/1012/2021 від 21.01.2021 скерувала копію спадкової справи № 284/2020, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 /а.с.122/.

Як вбачається з копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.06.2020, Стрийською державною нотаріальною конторою підготовлено до видачі свідоцтво про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаними параметрами запиту у спадковому реєстрі інформація відсутня /а.с.126/.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01.06.2020 Стрийською державною нотаріальною конторою підготовлено до видачі свідоцтво про право на спадщину, спадкодавцем є ОСОБА_3 , 1954 року народження. За вказаними параметрами запиту у спадковому реєстрі інформація відсутня /а.с.126/.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.06.2020, до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис № 65898231. Спадкодавцем майна є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.127/.

Відповідно до копії дублікату свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), серії НОМЕР_5, виданого виконавчим комітетом Моршинської міської ради 21 липня 2017 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Квартира передана у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 № 396. Свідоцтво видано згідно рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради від 20 липня 2017 року № 98 /а.с. 129/.

Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради від 09 грудня 2020 року «Про видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру гр. ОСОБА_3 », розглянувши клопотання адвоката Марочканича М.О. про видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та додані документи, листа державного нотаріуса Костур У.Т. № 1211/02-14 від 06.11.2020, відповідно до ст. ст. 1261, 1268 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконкому від 29.08.2013 № 114 «Про затвердження Тимчасового порядку видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло», виконавчий комітет міської ради вирішив видати гр. ОСОБА_2 дублікат свідоцтва про право власності взамін втраченого, який був виданий на його батька ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 /а.с.130/.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого Стрийською державною нотаріальною конторою 15.01.2021, квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_3 /а.с. 131/.

15.01.2021 ОСОБА_2 звернувся в Стрийську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті його батька ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1954 року народження, який до дня смерті проживав в АДРЕСА_1 /а.с.132/.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2021, державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., посвідчила, що на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем майна гр. ОСОБА_3 , 1954 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає в АДРЕСА_3 . РНОКПП НОМЕР_3 . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кухні та однієї житлової кімнати площею 21,9 кв.м., загальною площею 40,4 кв.м. Ця квартира належала померлому на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого Моршинською міською радою 09.12.2020. Реєстраційний номер квартири 107, право власності на квартиру за померлим зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21718856. Право власності на квартиру підлягає реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с. 133/.

Як вбачається з копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою 15.01.2021, спадкоємцем першої черги на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.134/.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого Стрийською державною нотаріальною конторою 15.01.2021, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 /а.с.135/.

Як вбачається з копії відповіді головного лікаря КЗ ЛОР «ЛОПЛ «Заклад»» від 27.12.2016 за вих. № 878, ОСОБА_1 повідомлено, що ОСОБА_3 , знаходився на стаціонарному лікуванні з 27.10.2010 по 25.11.2010 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголю. Поступив на лікування згідно скерування лікаря Стрийської центральної районної лікарні Яворської О.Я. від 27.10.2010 у зв`язку з хронічним зловживанням спиртними напоями, сформувалась токсична енцифалопатія, алкогольна деградація особи. При поступленні наявний підпис пацієнта, що підтверджує добровільну згоду на госпіталізацію /а.с.140/.

Згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 10255, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував на лікуванні в Стрийській центральній районній лікарні та виписаний 12.01.2017 /а.с.141-142/.

Як вбачається з копії цивільно-правового договору № 1 від 14.08.2016, такий укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою приватизації житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.143/.

Згідно копії довіреності, посвідченої в.о. директора ПЖКГ Зазуляк В.Б., гр. ОСОБА_12 , згідно з попередньою усною домовленістю уповноважив гр. ОСОБА_4 представляти його інтереси в органах державної виконавчої влади, а також організаціях, підприємствах та установах усіх форм власності, діяти від його імені та у його інтересах у відносинах з усіма органами державної влади України, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, а також користуватися іншими правами передбаченими законодавством України /а.с.144/.

Відповідно до копії довіреності від 20.12.2016, посвідченої державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., гр. ОСОБА_3 , на підставі договору доручення укладеного в усній формі уповноважив гр. ОСОБА_1 вести від його імені справи в усіх державних установах, кооперативних та громадських організаціях, бюро технічної інвентаризації, державній реєстраційній службі, нотаріальній конторі, органах ДРАЦС, паспортному столі та інших установах по різних питаннях в тому числі з питань прописки чи виписки; вести всі його справи в усіх судових установах з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі і потерпілому, в тому числі з правом повної чи часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна або грошей /а.с.145/.

Як вбачається з довідки Управління обслуговування громадян Стрийського відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області від 26.02.2018 за вих. № 506/0206-26, гр. ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на обліку в Стрийському відділі обслуговування громадян і отримує пенсію за віком. Зокрема ОСОБА_3 отримав пенсію: за серпень 2017 року у розмірі 1202, 67 грн., за вересень 2017 року у розмірі 1202, 67 грн., за жовтень 2017 року у розмірі 1373, 00 грн., за листопад 2017 року у розмірі 1373, 00 грн., за грудень 2017 року у розмірі 1373, 00 грн., за січень 2018 року у розмірі 1373, 00 грн., а всього 7897, 34 грн. /а.с. 146/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом статті 1264 ЦК Україниу четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 1124 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 убачається, що правило частини п`ятої статті 124 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в сторонньому догляді, допомозі та піклуванні. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання членом сім`ї спадкодавця не наводить жодної норми матеріального права, яку слід застосувати до спірних правовідносин.

Так, в суду відсутні підстави для застосування положень статті 1264 ЦК України, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживав з покійним ОСОБА_3 однією сім`єю, як і не встановлено, що на час відкриття спадщини сплинуло щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю.

Суд звертає увагу, що доводи позивача в позовній заяві про те, що він проживав з ОСОБА_3 з 2014 р. по день смерті спростовуються показаннями самого позивача ОСОБА_1 , допитаного в судовому засіданні в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України, який повідомив суд про те, що часто навідував померлого ОСОБА_3 , однак проживав фактично з 2016 року з дружиною ОСОБА_4 , і остання підтвердила наведений факт в судовому засіданні, будучи допитаною судом в якості свідка.

В судовому засіданні не встановлено, що позивач ОСОБА_1 спільно проживав зі спадкодавцем, що вони були пов`язані спільним побутом; як і не встановлено факту ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Доводи позивача про реєстрацію за місцем проживання спадкодавця з 2019 року, оплати комунальних послуг, оформлення пенсії та приватизації житлового приміщення, надання матеріальної допомоги не дають суду жодні підстави для висновку про те, що позивача ОСОБА_1 слід вважати членом сім`ї померлого ОСОБА_3 в розумінні ст.1264 ЦК України.

Суд вважає, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_4 не містять інформації про предмет доказування і не стосуються спільного проживання позивача з померлим, а стверджують лише про епізодичні відвідування позивачем спадкодавця та часткове надання підтримки та допомоги.

Обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем ОСОБА_3 не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.

В суду відсутні підстави для застосування і положень ст.1259 ЦК України, оскільки в судовому засіданні не встановлено підстав для зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, тобто сукупність юридичних фактів, а саме: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Натомість в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом, наданим законом /ст.1261 ЦК України/ і 15.01.2021 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 /а.с.133/.

Тобто на день розгляду справи відповідач ОСОБА_2 є законним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 , і наведене в судовому засіданні не спростовано жодними доказами у справі.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18).

Зважаючи на те, що позовні вимоги про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права на спадкування взаємопов`язані, суд вважає за необхідне вказати і на наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що право позивача не порушене, оскільки він не може бути членом сім`ї померлого в розумінні закону, а відтак, не може претендувати на спадщину померлого ОСОБА_3 та ставити питання про усунення від права на спадкування спадкоємця першої черги - відповідача ОСОБА_2 .

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування, суд також приходить до висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що ОСОБА_2 свідомо ухилявся від надання допомоги померлому ОСОБА_3 , а також безпорадного стану спадкодавця та постійної його потреби у наданні допомоги відповідачем. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку сина.

Позивач не довів в судовому засіданні, що спадкодавець ОСОБА_3 внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби перебував у безпорадному стані і потребував допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 отримував пенсію і міг матеріально самостійно забезпечити умови свого життя. Доказів про свої доходи, які б підтверджували, що він матеріально забезпечував спадкодавця позивач ОСОБА_1 не подав, хоча і заперечував про можливість забезпечення самого себе ОСОБА_3 за рахунок отриманих ним доходів - пенсії.

Суд не бере до уваги показання позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 перебував в безпорадному стані, оскільки зловживав алкогольними напоями, у зв`язку з чим проходив лікування, та вважає, що наведені показання не свідчать про безпорадний стан ОСОБА_3 .

Долучена до справи відповідь головного лікаря ЗК ЛОР «ЛОПЛ«Заклад» від 27.12.2016, свідчить лише про той факт, що ОСОБА_3 перебував на лікуванні в Львівській обласній психіатричній лікарні «Заклад» з 27.10.2020 по 25.11.2010, проте жодного іншого доказу, що станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 потребував медичного лікування та стороннього догляду у зв`язку з цим, суду не подано.

З вказаної відповіді, вбачається, що ОСОБА_3 хворів в 2010 році, проте на її основі неможливо встановити, що спадкодавець на день смерті перебував у безпорадному стані і потребував стороннього догляду, допомоги чи піклування, відсутнє лікарсько-консультативне заключення щодо потреби у постійному сторонньому догляді через хворобу.

На підставі наведеного, доводи позивача щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , судом відхиляються, оскільки перебування спадкодавця в безпорадному стані повинно бути підтверджено належними і допустимими доказами, а саме медичною документацією, яка містить з цього приводу висновки фахівців, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не міг сам себе обслуговувати і потребував сторонньої допомоги до дня смерті.

Доводи позивача, що відповідач не підтримував родинних стосунків з померлим та за життя не спілкувався з ним, а також не приймав участі у похованні і не ніс на це витрати, не є підставою для усунення від права на спадкування в розумінні ст.1224 ЦК України, тому що не свідчить про ухилення його від надання допомоги спадкодавцю.

В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме винну поведінку, яка б свідчила, що відповідач мав можливість виконувати обов`язок щодо допомоги спадкодавцю, але не вчиняв необхідних дій для цього. Не доведено потреби ОСОБА_3 в отриманні допомоги саме від відповідача, який проживав окремо. За життя померлий ОСОБА_3 не звертався про допомогу до відповідача і судом не встановлено про відмову останнього від надання такої допомоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім, та інші доводи сторін не спростовує.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права на спадкування спадкоємця першої черги за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Оригінал рішення

Повний текст судового рішення

виготовлено 25 березня 2021 року.