Справа № 202/7324/20
Провадження № 2/202/825/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

головуючої судді: Бєсєди Г.В.

за участю секретаря: Голобородько О.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Трофименка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія ВВК» про визнання спільного рухомого майна подружжя, визначення часток та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія ВВК» про визнання спільним майном подружжя, визначення часток та визнання права власності.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 зазначає, що з 09 червня 2001 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу ними було придбано автомобіль марки CHERY TIGGO Т11, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . Даний автомобіль більше використовується нею в інтересах дітей та для підприємницької діяльності. На сьогоднішній день між нею та відповідачем виникли непорозуміння щодо користування автомобілем, а тому просить суд визначити ідеальні частки подружжя в спільному рухомому майні та визнати право власності на даний автомобіль за нею, за рахунок сплати відповідачу компенсації за його 1/2 частку зазначеного автомобіля.

Представник ОСОБА_2 з`явився в судове засідання, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_3 з`явився в судове засідання, позов в частині розміру грошової компенсації не визнав, зазначив, що сума визначена позивачем не відповідає дійсній вартості автомобіля. Факт того, що спірний автомобіль знаходиться у позивача в постійному користуванні не заперечував. Окрім цього, наголошував, що відповідач ОСОБА_3 не має наміру клопотати про призначення експертизи з метою з`ясування дійсної вартості автомобіля.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія ВВК» про визнання спільним майном подружжя, визначення часток та визнання права власності підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що за час перебування позивача та відповідача у шлюбі, за відповідачем ОСОБА_3 29.02.2008 року зареєстровано право власності на автомобіль CHERY TIGGO Т11, номерний знак НОМЕР_1 .

Так, право власності на вказане майно набуте сторонами під час шлюбу та є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З даної норми закону випливає, що сторони володіли вищезазначеним майном на праві власності в рівних частках.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про те, що в порядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати автомобіль марки CHERY TIGGO T11, сірого кольору, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , спільним рухомим майном подружжя та визначити ідеальні частки подружжя в спільному рухомому майні, а саме: 1/2 частку за ОСОБА_2 та 1/2 частку за ОСОБА_3 .

При цьому, положення ст. 365 ЦК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення, адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Суд встановив, що автомобіль марки CHERY TIGGO T11, сірого кольору, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , є неподільною річчю, клопотань про призначення автотоварознавчої експертизи сторонами не заявлялось, не здійснено внесення відповідної грошової суми компенсації на депозитний рахунок суду, відповідно до вимог ст. 71 СК України, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення вартості 1/2 частки спірного автомобілю слід та визнання за нею права власності на автомобіль слід відмовив, залишивши цей автомобіль у спільній частковій сторін.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія ВВК» про визнання спільного рухомого майна подружжя, визначення часток та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки CHERRY TIGGO T11, сірого кольору, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 спільним рухомим майном подружжя та визначити ідеальні частки подружжя в спільному рухомому майні, а саме: 1/2 частку за ОСОБА_2 та 1/2 частку за ОСОБА_3 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Г.В. Бєсєда