справа № 208/8183/21
№ провадження 2-з/208/295/21
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2021 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянув матеріали заяви позивача ОСОБА_1 «про забезпечення позову»,-

встановив:

21 вересня 2021 року адвокат Пипа А.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № 09/21 від 02 лютого 2021 року та ордеру серії АЕ № 1090708 подала до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» «про захист прав споживачів, припинення зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами».

Згідно позивних вимог ОСОБА_1 , просить:

1.Припинити зобов`язання за Кредитним договором № 0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 05.11.1997 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк», , адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок № 100), внаслідок виконання, проведеного належним чином;

2.Припинити зобов`язання за Іпотечним договором № 0310/1207/71-330-Z-1 від 21.12.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 05.11.1997 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник якого є АТ «Альфа-Банк» , адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок № 100)), у зв`язку з припиненням основного зобов`язання;

3.Зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернутися до суб`єкта державної реєстрації прав із заявою про державну реєстрацію припинення обтяження (іпотеки - реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі іпотек: 6278898) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом за Іпотечним договором № 0310/1207/71-330-Z-1 від 21 грудня 2007 року;

4.Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок № 100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 7000,00 (сім тисяч) гривень.

Одночасно з матеріалами позовної заяви адвокат Пипа А.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами заяви про забезпечення позову, в порядку ст. 150 ЦПК України, в якій прохає забезпечити позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» «про захист прав споживачів, припинення зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами».

Згідно до змісту заяви ОСОБА_1 , просить:

1.Вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , про що винести відповідну ухвалу;

2.Застосувати даний захід забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

В обґрунтування заяви позивач ОСОБА_1 зазначила, що 21 грудня 2007 р. між ОСОБА_1 (надалі - Позивач, Позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник якого ПАТ «Сведбанк», 25.05.2012 р. здійснив відступлення права вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк», який в свою чергу 15.06.2012 р. здійснив відступлення своїх прав вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») (надалі - Банк, Кредитор), був укладений Кредитний договір № 0310/1207/71-330 (надалі - Кредитний договір) відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США під 12,5 % річних, на строк з 21 грудня 2007 р. по 20 грудня 2032 р. (Копія Кредитного договору наявна в матеріалах справи]. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 21.12.2007 р. було укладено Іпотечний договір № 0310/1207/71-330-Z-1 (надалі - Іпотечний договір), за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності майно - квартиру АДРЕСА_2 . Іпотечний договір посвідчено ОСОБА_2 , нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 3357, та у зв`язку з його посвідченням була накладена заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна до припинення договору іпотеки, зареєстрована в реєстрі за № 3358 (Копія Іпотечного договору наявна в матеріалах справи). У зв`язку з невиконанням Позичальником взятих на себе зобов`язань стосовно умов повернення кредиту, Банком була пред`явлена Вимога про дострокове повернення кредиту, а наступним, у зв`язку з невиконанням вказаної Вимоги, ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом «про стягнення заборгованості». Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2018 р. у цивільній справі № 208/7699/15-ц задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості» та стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», 01001. м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, п/р № НОМЕР_3 , . заборгованість за Кредитним договором № 0310/1207/71-330 від 21.12.2007 року у розмірі: 132 451,61 гривень, яка складається з: 126 629 (сто двадцять шість тисяч шістсот двадцять дев`ять) гривень 87 копійок - сума заборгованості за кредитом: 5498 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень 61 копійка - сума заборгованості за відсотками: 323 (триста двадцять три) гривні 13 копійок - пеня (Копія Рішення суду додається). На теперішній час, ОСОБА_1 , виконала Рішення суду від 21.02.2018 р, у цивільній справі № 208/7699/15-ц у добровільному порядку, сплативши кошти, стягнуті на користь ПАТ «Альфа-Банк», в повному обсязі, оплата підтверджується Квитанцією № 84-1450К від 12 лютого 2021 р. (Копія Квитанції № 84-1450К від 12 лютого 2021 р. наявна в матеріалах справи). Після повного виконання зобов`язань за Кредитним договором на підставі Рішення суду, Позичальник звернулась до Банку, із Заявою про припинення Кредитного договору у зв`язку з його виконанням, наданням відповідної Довідки про відсутність заборгованості після погашення кредиту, припиненням Іпотечного договору та Обтяження по ньому (Копія Листа з відміткою про отримання Банком наявна в матеріалах справи). У відповідь на звернення Позивача надійшла відповідь Банку (вих. №26359-23.1- б/б від 25.03.2021 р.) наступного змісту: «...наявність судового розгляду справи про стягнення заборгованості, рішення суду або його виконання не звільняє від договірних зобов`язань і сплати заборгованості за кредитом. Кредитор звертався до суду з позовною заявою про стягнення існуючої на момент звернення заборгованості за кредитним договором без дострокового розірвання договору. Таким чином, після винесення рішення суду нарахування за договором не зупинялися...» (Копія Листа АТ «Альфа-банк» додається). Враховуючи наведені обставини, Позивач вважає, що Банк здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки звернувшись з позовом до суду, Банк використав право на вимогу про дострокове повернення заборгованості по Кредитному договору у повному обсязі, а пізніше, після виконання Позичальником вимог за судовим Рішенням, повідомив Позичальнику, що не вимагав дострокового розірвання договору, і продовжував агресивно реалізовувати своє право на нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання. Правове обґрунтування підстав припинення зобов`язань за Кредитним та Іпотечним договорами викладено у позовній заяві, яка подана до суду, а тому зараз наводяться лише обґрунтування необхідності вжиття заходу забезпечення позову. Предметом позову по даній справі є припинення зобов`язань за Кредитним та Іпотечним договорами. Підставою позову є повне виконання зобов`язань за Кредитним договором на підставі Рішення суду, про що зазначено в обґрунтуванні позову. Але Відповідач не визнає припиненими зобов`язання за Кредитним договором і всупереч нормам чинного законодавства продовжує здійснювати нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором. Зважаючи на такий стан подій та з урахування того, що 23 вересня 2021 р. припиняє дію мораторій на примусове стягнення майна громадян за валютними кредитами, вважаю, що для Позивача існує реальна загроза того, що за час розгляду та вирішення справи за її позовом, Банк здійснить заходи щодо задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки, що призведе до неможливості виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а окрім того Позивач буде позбавлена житла по виконаному зобов`язанню. Вжиття заходу забезпечення позову не завдасть жодної шкоди інтересам та правам Відповідача оскільки засіб забезпечення носить тимчасовий охоронний характер щодо спірного нерухомого майна, який чинний до набрання законної сили рішення суду. Щодо сплати судового збору споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо застосування Закону України «Про захист прав споживачів» слід зазначити, що дане питання було предметом офіційного тлумачення Конституційним Судом України у справі №1-26/2011 р., за результатом розгляду якої було прийнято Рішення від 10 листопада 2011 року, де Конституційний Суд дійшов висновку, що норми Закону про захист прав споживачів поширюються на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

22 вересня 2021 року, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача ОСОБА_1 «про забезпечення позову» по цивільній справі № 208/8183/21 передано до провадження судді Івченко Т.П.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення.

За наслідками розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суддя відповідно до частин 9-10 ст.153ЦПК України може постановити ухвалу про повернення заяви заявникові, а також про вжиття заходів забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову, вказані ухвали підлягають оскарженню відповідно до статті 353 ЦПК України.

У відповідності до ч.ч.1-7 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:1)причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; 2)вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3)інші відомості, потрібні для забезпечення позову. 4)захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6)пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам.

Отже, при вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову судом, між іншим, підлягають встановленню: наявність або відсутність спору, наявність або відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам, співмірність заявлених позовних вимог до майна, яким заявник просив забезпечити позов.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 753/410/19, від 20.07.2020 у справі № 639/8448/19, від 02.07.2020 у справі № 657/1211/19.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виконання рішення у даному випадку слід розуміти не лише як стадію, яка має місце у судових рішеннях про присудження (та яка передбачає можливість застосування заходів державного примусу), але і більш широкому значенні, як таке правове положення сторін, за яких судом вирішено спір шляхом усунення невизначеності у правовідносинах між сторонами, зокрема, шляхом визнання права або його відсутності, та судом здійснено ефективний захист порушених прав, який в тому числі полягає у запобіганні подальшому порушенню прав та необхідності застосовувати додаткові заходи захисту.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на предмет позову, у випадку задоволення позовних вимог рішення у даній справі не потребує виконання рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження», тому в даному випадку застосуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В даному випадку, судом встановлено, що предметом позову у даній справі є припинення зобов`язань за кредитним та іпотечним договором, а підставою звернення з позовом є повне виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі рішення суду, про що зазначено в обґрунтуванні позову.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником в судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа, оскільки саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому законом передбачена можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Отже, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду, адже у разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі приватним виконавцем буде примусово вилучені грошові кошти або звернуто стягнення на майно позивача, то останній не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, оцінивши обґрунтованість доводів позивача та встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, з огляду на положення статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає подану позивачем заяву про забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Згідно із ч. 2 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до частин 1-3 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Положеннями вказаної статті визначено право суду у випадку можливості спричинення відповідачу внаслідок забезпечення позову збитків, вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову зустрічного забезпечення у розмірі співмірному із заходами забезпечення позову та розміром збитків, яких може зазнати відповідач, у зв`язку із забезпеченням позову.

Отже, умовою застосування зустрічного забезпечення є обґрунтування можливості спричинення відповідачу забезпеченням позову збитків.

В даному випадку, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлювальної шкоди відповідачу, передбачені ч. 3 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України обставини відсутні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав вимагати від позивача зустрічного забезпечення.

Враховуючи наведене вище, ту обставину, що в даній справі вирішується питання про зупинення відрахувань із заробітної плати позивачки, суд вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, оскільки вказаний захід забезпечення позову є пропорційним заявленим позовним вимогам та не становитиме надмірний тягар для стягувача (відповідача).

Керуючись ст.ст. 150-153 ЦПК України, -

постановив:

Заяву позивача ОСОБА_1 «про забезпечення позову» - задовольнити повністю.

Вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .

Застосувати даний захід забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

Апеляційна скарга на Ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: 51900, місто Кам`янське Дніпропетровської області, вул. І.Ясюковича, 5, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://zv.dp.court.gov.ua.

Суддя Івченко Т. П.