ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/691/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кримчук Я. Р., розглянувши в судовому засіданні в в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору банківського вкладу нікчемним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У липні 2020 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк») про визнання нікчемним договору банківського вкладу від 12.11.2014 № 004-4 та додаткової угоди № 1 від 12.11.2014 до цього договору, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк», банк) та зобов`язати Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності до договору банківського вкладу від 12.11.2014 № 004-4 та додаткової угоди № 1 від 12.11.2014 до цього договору.

Позов обґрунтований такими обставинами. У листопаді 2013 року позивач уклав договір банківського вкладу з ПАТ «Дельта Банк» строком на 1 рік на суму 1 100 000 грн. У визначений договором строк банк кошти не повернув, що змусило позивача переукласти цей договір на новий строк на умовах, запропонованих банком. Так, 12.11.2014 він уклав договір банківського вкладу № 004-28803-121114 з ПАТ «Дельта Банк». За умовами договору банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 1 100 000,00 грн строком на 1 рік до 17.11.2015 з нарахуванням 23 % річних. Одночасно була укладена додаткова угода № 1, відповідно до умов якої до базової ставки річних процентів додатково нараховувалося 1,5 % річних. Додатковою угодою № 2 від 12.02.2015 дату повернення вкладу було змінено на 01.06.2015. Постановою правління НБУ від 02.03.2015 № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а 02.10.2015 - постанову № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. На підставі зазначених рішень розпочато процедуру виведення банку з ринку. Позивач не отримав передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 200 000 грн відшкодування за вкладом. У відповідь на письмове звернення позивача відповідач повідомив, що кошти за його вкладом не підлягають поверненню на підставі ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач, посилаючись на положення ст. 610, 612, 629, 1058, ч. 2 ст. 1060 ЦК України, ст. 55, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 10, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає оспорюваний договір та додаткову угоду до нього недійсними, оскільки банк порушив умови договору щодо видачі вкладу на першу вимогу та приховав від нього інформацію про дійсний фінансовий стан банку. Крім того, укладення банком договорів із пов`язаними з банком особами на умовах, що не є тотожними ринковим умовам, є недійсними з моменту їх укладення.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надіслав. 04.06.2021 від представника банку, адвоката Г. В. Петренко, надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із неотриманням копії позовної заяви з додатками. Суд залишає дану заяву без задоволення, оскільки про розгляд справи банк був повідомленим належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками про вручення від 10.03.2021 (а. с. 81) та від 25.05.2021 (а. с. 91) та не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи. Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до частини 4 статті 12 ЦРК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи в заочному порядку.

Нез`явлення учасників справи є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою від 17.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання (а. с. 59-60).

Ухвалою суду від 02.03.2021 у справі замінено первісного відповідача на ПАТ «Дельта банк», встановлено сторонам додаткові строки для подання заяв по суті. Підготовчого провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 75-76).

07.06.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частину.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

12.11.2014 позивач уклав договір банківського вкладу №004-28803-121114 («Депозит Delta Premier») з ПАТ «Дельта Банк». За умовами договору банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 1 100 000,00 грн зі строком повернення до 17.11.2015 з нарахуванням 23 % річних (а. с. 9). Відповідно до п. 2.7. договору банк довів до відому вкладника інформацію, зазначену в статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до умов якої сума граничного розміру відшкодування коштів з цим вкладом, включаючи відсотки, не може бути більшою граничного розміру відшкодування коштів, що становить 200 000 грн для одного вкладника в одному банку.

Також, цього дня банк ознайомив позивача з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині обставин, що за наявності яких Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснюється відшкодування за вкладом, що підтверджується заявою позивача від 12.11.2014 (а. с. 12).

Одночасно з договором банківського вкладу була укладена додаткова угода № 1, відповідно до умов якої ставка річних процентів була збільшена до рівня 24,5% річних (а. с. 10).

12.02.2015 між позивачем та банком було укладено додатковою угоду № 2, за умовами якої дату повернення вкладу було змінено на 01.06.2015 (а. с. 11).

Листом від 23.07.2015 за № 05-3047016 банк повідомив позивача, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 у банку запроваджено тимчасову адміністрацію. Кошти за його вкладом, розміщеним у банку, не підлягають відшкодуванню Фондом на підставі частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а. с. 16).

20.12.2018 за вхідним № 1957 позивач знову звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із заявою про перевірку його договору банківського вкладу на предмет нікчемності на підставі того, що вклад був залучений у період дії постанови Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» (а. с. 17).

У відповідь на це звернення банк листом від 27.12.2018 за № 05-3406749 повідомив позивача, що оскільки додатковою угодою № 1 від 12.11.2014 до Договору банківського вкладу № 004-28803-121114 йому було підвищено відсоткову ставку, кошти за його договором не підлягають відшкодуванню Фондом на підставі пункту 7 частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а. с. 18-19).

Листом від 06.12.2019 банк в котре висловив позивачеві свою повагу та повідомив, що на виконання вимог частини 2 статті 38 Закону України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом була здійснена перевірка договорів на предмет нікчемності та встановлено, що Договір № 004-28803-121114 від 12.11.2014 був укладений між ним та банком на індивідуальній основі з установленням підвищеної відсоткової ставки, а тому відповідно до пункту 7 частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти за цим вкладом не підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду (а. с. 20).

02.03.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову за №150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» (а. с. 33-36).

ІV. Оцінка суду.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон 4452-VI) визначено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України в цих правовідносинах.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом (частина 1 статті 3 Закон 4452-VI).

Відповідно до частини 1, 5 статті 34 Закону 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Постановою правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

02.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» № 51, на підставі якого з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

У подальшому до рішення виконавчої дирекції Фонду № 51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» було внесено зміни, відповідно до яких пункт 2 цього рішення викладений у такій редакції: «Тимчасову адміністрацію запровадити строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» № 147 від 03.08.2015 строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.

З 05.10.2015 розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк», про що опубліковано в газеті «Голос України» № 187 (6191) від 08.10.2015 (https://delta.fg.gov.ua).

Отже, з 03.03.2015 ПАТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації (частина 1 статті 35 Закону 4452-VI).

З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (частина 1 статті 36 Закону 4452-VI).

Відповідно до частини 2, 3 статті 38 Закону 4452-VI з метою забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Разом із тим, Правлінням Національного банку України від 30.10.2014 прийнято постанову № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою на банк було покладено певні зобов`язання, серед яких - не допускати проведення будь-який операцій, за результатами яких збільшується сума відшкодування за вкладами фізичних осіб.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про національний банк України» в редакції на час винесення постанови, Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом`якшують або скасовують відповідальність.

Судом установлено, що договір банківського вкладу № 004-28803-121114 та додаткова угода № 1 до нього були укладені 12.11.2014, тобто після винесення 30.10.2014 зазначеної постанови. У результаті укладеного договору позивач набув право отримати відшкодування коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, тобто укладення договору призвело до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Звідси, договір банківського вкладу № 004-28803-121114 та додаткова угода № 1 від 12.11.2014 є нікчемними в силу п. 9 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палата Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Пунктами 94, 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначено, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята статті 216 ЦК України).

Відтак, вирішуючи спір, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині застосування наслідків нікчемності правочину, оскільки договір банківського вкладу та додаткова угода до нього є нікчемними в силу закону, не створюють жодних юридичних наслідків, а тому визнання їх додатково недійсними закон не вимагає.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

При подачі позовної заяви до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особа, віднесене до 1 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яким при поданні позову не було сплачено судовий збір, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача в дохід держави за ставкою, встановленою для фізичних осіб за подання позовної заяви немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (код юридичної особи 34047020, місцезнаходження: м. Київ, бул. Дружби народів, буд. 38) протягом одного місця з дати набрання даним рішенням законної сили на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності до договору банківського вкладу від 18 листопада 2014 року № 004-4 та до додаткової угоди № 1 до цього договору, укладених між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (код юридичної особи 34047020, місцезнаходження: м. Київ, бул. Дружби народів, буд. 38) в дохід держави судовий збір в сумі 2 270 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: