П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Київ

Справа №759/13160/19

Провадження № 22-ц/824/22/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 24 березня 2021 року

Повний текст постанови складено 26 березня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретрая Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Акціонерне товариство «Альфа Банк», Державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорока Валерій Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого 20 лютого 2020 року у сскладі судді П`ятничук І.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», Державнго реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, про скасування реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» м. Києва Сороки В.М. про скасування реєстрації права власності та просив суд постановити рішення, яким скасувати запис про право власності № 32266110 від 01 липня 2019 року, зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47641633 від 05 липня 2019 року щодо права власності АТ «Альфа-Банк» на об`єкт житлової нерухомості - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,9 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м.

В обгрунтування позовних вимог, посилався на те, що 11 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 800002784, відповідно до п. 2 розділу 1 якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: п.2.1. Сума кредиту - 100 000 доларів США; п.2.2. - процентна ставка - 12,50 %; п. 2.3. - дата остаточного повернення Кредиту - 11.12.2022 року; п. 2.4. - цільове використання кредиту - оплата/часткова оплата вартості квартири (надалі у тексті - об`єкт нерухомості/предмет іпотеки) за номером АДРЕСА_1 , яка придбавається Позичальником у власність за договором купівлі-продажу. До вказаного Кредитного договору 11 січня 2008 року внесено зміни додатковою угодою, відповідно до п.1.1. якої викладено підпункти 2.2. та пункту 2 розділу 1 «Базові умови кредитування» в наступній редакції: «Процента ставка - 11,80 %». В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 11 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Банком укладено Іпотечний договір № 800002784-И, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 89,90 кв.м, житловою площею 41,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору згідно з цим Договором Іпотекою забезпечується кожна та всі з вимог Іпотекодержателя із Основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого Іпотекодавець зобов`язується перед Іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше 11 грудня 2022 року в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, сплатити відсотки за користуванням кредиту згідно умов Основного договору в розмірі 12,50 відсотків річних, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені Основним договором та/або цим Договором. Вказаний договір не виконано позивачем в повному обсязі, та в липні 2019 року позивачу відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2019 № 174187062 стало відомо, що державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сорокою Валерієм Миколайовичем 05.07.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47641633 від 05.07.2019, відповідно до якого за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого внесено запис про право власності АТ «Альфа-Банк» № 32266110 від 01.07.2019. Підставою для прийняття рішення про реєстрація права власності на предметі іпотеки слугували наступні документи: дублікат іпотечного договору, серія та номер: 3472, виданий 20.06.2019, видавник: Морозова С.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; повідомлення, серія та номер: 104771, виданий 20.04.2018, видавник: ПАТ «Альфа-Банк». Як вказує позивач, предмет іпотеки є єдиним житлом позивача, тому позасудове звернення стягнення суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», крім того в вказаній квартирі проживають троє неповнолітніх дітей позивача, крім того в момент проведення вказаних відповідачем реєстраційних дій щодо вказаного предмету іпотеки діяла ухвала Святошинського районного суду від 03.05.2018 р. по справі №2/759/302/18 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо вказаної спірної квартири. Посилаючись на ст.ст. 210, 215, 216, 316, 328, 334, 578, 657 ЦК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 2лтого 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Сороки Валерія Миколайовича про скасування запису про право власності - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконнимт та нреобгрунтованим, ухваленим із невірним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неповноти встановлення дійсних обставин справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Пустовий М.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник АТ «Альфа-Банк» адвокат Воронцова М.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідач державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Києва Сорока В.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 800002784, відповідно до п. 2 розділу 1 якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: п.2.1. Сума кредиту - 100 000 доларів США; п.2.2. - процентна ставка - 12,50 %; п. 2.3. - дата остаточного повернення Кредиту - 11.12.2022 року; п. 2.4. - цільове використання кредиту - оплата/часткова оплата вартості квартири (надалі у тексті - об`єкт нерухомості/предмет іпотеки) за номером АДРЕСА_1 , яка придбавається Позичальником у власність за договором купівлі-продажу.

До вказаного Кредитного договору 11 січня 2008 року внесено зміни додатковою угодою, відповідно до п.1.1. якої викладено підпункти 2.2. та пункту 2 розділу 1 «Базові умови кредитування» в наступній редакції: «Процента ставка - 11,80 %».

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 11 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Банком укладено Іпотечний договір № 800002784-И, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 89,90 кв.м, житловою площею 41,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.1. Іпотечного договору згідно з цим Договором Іпотекою забезпечується кожна та всі з вимог Іпотекодержателя із Основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого Іпотекодавець зобов`язується перед Іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше 11 грудня 2022 року в розмірі 100 00 (сто тисяч) доларів США, сплатити відсотки за користуванням кредиту згідно умов Основного договору в розмірі 12,50 відсотків річних, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені Основним договором та/або цим Договором.

Статтею 6 Іпотечного договору визначені умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 6.1. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків:

- у випадку невиконання основного зобов`язання;

- у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього Договору;

- у інших випадках, передбачених законодавством України.

У разі порушення Іпотекодавцем Основного договору та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про порушення основного зобов`язання у не менш як тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. Документом, що підтверджує відправлення Іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації), зазначеної у преамбулі та в статті 9 цього Договору.

Відповідно до п. 6.2. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання).

Пунктом 6.3. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору та застереження може здійснюватися одним із зазначених нижче способів: 6.3.1. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього Договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана Іпотекодержателем згідно із ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.2. Договору. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, якого обирає Іпотекодатель самостійно. При цьому, вартість проведення такої оцінки підлягає відшкодуванню Іпотекодавцем в тому числі і за рахунок предмета іпотеки. У разі набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до п. 6.4. Іпотечного договору право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених у цьому договорі та у законодавстві України належить Іпотекодержателю.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2019 № 174187062 встановлено, що державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сорокою Валерієм Миколайовичем 05.07.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47641633 від 05.07.2019, відповідно до якого за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого внесено запис про право власності АТ «Альфа-Банк» № 32266110 від 01.07.2019.

Підставою для прийняття рішення про реєстрація права власності на предметі іпотеки слугували наступні документи: дублікат іпотечного договору, серія та номер: 3472, виданий 20.06.2019, видавник: Морозова С.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; повідомлення, серія та номер: 104771, виданий 20.04.2018, видавник: ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеки» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відтак, із системного аналізу положень ст.ст. 33 - 37 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що підставою для реалізації процедури позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно укладення між Банком та Позичальником Договору про задоволення вимог іпотекадержателя або іпотечного застереження в Іпотечному договорі, які є належними правовстановлюючими документами для реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Редакція статтею 36-37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 5 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», не змінювала встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотеко держателя, а лише уточнювала їх.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2012 року в справі №21-236а12, від 24 травня 2017 року в справі №6-1388цс16, від 30 березня 2016 року №6-1851цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року №760/16916/14-ц, від 31 січня 2018 року в справі №9140/6592/16, від 31 липня 2018 року в справі №826/9658/15.

Підписуючи Іпотечний договір, позивач погодив всі умови, які в ньому викладені, в тому числі іпотечне застереження, підтвердив свою згоду на передачу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов укладеного сторонами договору та положень чинного законодавства.

Із Іпотечного договору, а саме із п.п. 6.2., 6.3., 6.4. Іпотечного договору вбачається, що між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва ід 03 травня 2018 року у справі № 759/9497/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним Іпотечного договору, в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборону ПАТ «Альфа-Банк» у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири ОСОБА_1 , до набрання чинності рішенням у зазначеній справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

При цьому, відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33 - 38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Вказана норма втупила в дію з 19.02.2019, а отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як вбачається із матеріалів справи та доказів, які в ній містяться, спірна квартира обтяжена іпотекою 12 грудня 2007 року, в той час як ухвала Святошинського районного суду м. Києва про вжиття заходів забезпечення у справі № 759/9497/16-ц постановлена судом 03 травня 2018 року, тобто пізніше, ніж об`єкт нерухомого майна обтяжений іпотекою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не взято до уваги твердження Позивача про те, що Банком не отримано дозволу органу опіки та піклування для здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Сімейного Кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Таким чином, отримання дозволу органу опіки та піклування потребується виключно для вчинення правочинів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, державна реєстрація речових прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18.

Таким чином, отримання дозволу органу опіки та піклування для реєстрації права власності на предмет іпотеки законодавством не вимагається, а відповідні твердження Позивача спростовуються вищевикладеним.

Більше того, дія Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки неповнолітні діти Позивача не є бездомними та/або безпритульними та/або дітьми-сиротами та/або дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення на предмет іпотеки в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII, встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону № 1304-VII, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015.

Таким чином, положеннями Закону №1304-VII, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора.

Встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. Будь-яких письмових даних про те, що позивач має інше житло для проживання, матеріали справи не містять.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, спірна квартира використовується як місце постійного проживання позивача та членів його родини.

Що стосується посилань суду першої інстанції про наявність у власності дружини позивача ОСОБА_2 іншого нерухомого майна, а саме, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, кв. АДРЕСА_3 , то колегія суддів вважає необхідним зазначити, що дана квартира відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 ..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» здійснена у відповідності до положень та порядку, передбаченому договором іпотеки та Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що спірна квартира підпадає під дію цього Закону, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, фактично є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки, а тому, якщо іпотечне майно - житло виступає предметом забезпечення виконання зобов`язання за валютним кредитним договором, то таке звернення стягнення заборонено Законом України Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК України, у редакції, чинній на час подання позову).

Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України у вказаній редакції позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.

Частиною першою статті 5 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободу та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 36 постанови від 04 вересня

2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) дійшла висновку про те, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (пункт 36).

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц.

Ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем.

Позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення не може бути звернена до державного реєстратора, а звертається до особи, яка порушує право власності.

Подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду

у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження

№ 14-397цс19.

Виходячи із наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, про необхідність скасування запису державної реєстрації №32266110 від 05.07.2019 року про право власності АТ «Альфа Банк», на квартиру АДРЕСА_1 , здійснений Державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро», Сорока В.М.

За таких обставин ухвалене судом першої інстанції рішення, не може в повній мірі вважатися законним і обґрунтованим, тому відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про задоволення позову, судові витрати понесені позивачем за подання позову в розмірі 768,40 грн., за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384,20 грн., за подачу апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн., а всьоо 2305,20 грн. слід стягнути з АТ «Альфа-Банк», на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати запис державної реєстрації державної реєстрації №32266110 від 05.07.2019 року про право власності Акціонерного товариства «Альфа Банк», на квартиру АДРЕСА_1 , здійснений Державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро», Сорока Валерієм Миколайовичем.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі2305,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна