09 березня 2021 року м. Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Сєрих І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку загального позовного провадження цивільну справу №221/639/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
ОСОБА_1 звернулась до Волноваського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить поділити спільне майно подружжя.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.2014 року рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька розірвано шлюб, зареєстрований 17.10.1997р. Калінінським відділом реєстрації актів громадського стану м. Донецька між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В період шлюбу за спільні кошти подружжя було набуто наступне майно :
АДРЕСА_1 км (права сторона);
АДРЕСА_1 км (права сторона);
З урахуванням вищевикладеного, позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на Ѕ частину вищевказаного спільного майна, набутого під час шлюбу.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Малойван Є.І. не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, на задоволенні позову наполягали.
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Чуєнко В.І. не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду заяву щодо невизнання позову та клопотання про застосування строків позовної давності.
З огляду на наведене, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.ст.13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною 2 ст. 263ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частиною 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалено на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від що 20.02.2014 року розірвано шлюб, зареєстрований 17.10.1997р. Калінінським відділом реєстрації актів громадського стану м. Донецька, актовий запис № 423, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 10)
Згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ВА № 995046 від 12.08.2008р., серії ЯА № 995245 від 12.08.2008р., серії ЯВ № 722246 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 722250 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 722244 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 722242 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 733759 від 28.05.2008р., серії ЯЕ № 733780 від 28.05.2008р., серії ЯЕ № 722245 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 733758 від 28.05.2008р., серії ЯЕ № 733757 від 28.05.2008р., серії ЯЕ № 733764 від 28.05.2008р., серії ЯЕ № 722240 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 722254 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 722248 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 722239 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 733783 від 28.05.2008р., серії ЯЕ № 722243 від 07.05.2008р., серії ЯЕ № 733781 від 28.05.2008р., серії ЯЕ № 733762 від 28.05.2008р., серії ЯЕ № 722241 від 07.05.2008р., ОСОБА_2 , на підставі відповідних договорів купівлі-продажу придбано у власність :
Згідно звіту № 76 про визначення експертної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення, ринкова вартість земельних ділянок :
становить 2 052 000,00 грн. ( два мільйони п`ятдесят дві тисячі гривень 00 копійок) (а.с. 28-29).
Згідно звіту № 77 про визначення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення , ринкова вартість земельних ділянок:
становить 124 600,00 грн. (сто двадцять чотири тисячі шістсот гривень 00 копійок) (а.с. 30-31).
Згідно звіту № 78 про визначення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення , ринкова вартість земельних ділянок :
становить 747 600,00 грн. (сімсот сорок сім тисячі шістсот гривень 00 копійок) ( а.с. 32-34).
Згідно звіту № 79 про визначення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення , ринкова вартість земельних ділянок:
становить 302 200,00 грн. (триста дві тисячі двісті гривень 00 копійок) (а.с. 35-36)
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За таких обставин, вищезазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.
Згідно ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, частка позивача у праві спільної сумісної власності складає 1/2.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 23 5/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
З приводу доводів відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).
Необхідно звернути увагу, що розірвання шлюбу не породжує наслідків поділу майна, власники користуються майном за згодою. Розірвання шлюбу, а шлюб вважається розірваним з моменту набрання рішення законної сили, не являється відправним моментом для перебігу строку позовної давності, якщо при цьому не порушуються права власників на користування майном.
Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що доводи позивача є цілком обґрунтованими та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у сумі 30 510, 00 (тридцять тисяч п`ятсот десять гривень 00 копійок) гривень, а саме - сплачений судовий збір у розмірі 10 510,00 (десять тисяч п`ятсот десять гривень 00 копійок) грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 20 000,00 (двадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71, 72 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 8-14, 76-82, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину земельних ділянок, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме на:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовими заявами відповідачів, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 березня 2021 року.

Суддя Т.В.Чальцева