ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1349/21 Справа № 203/3606/20 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

судді: Демченко Е.Л., Макаров М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС»,

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», Приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у користуванні власністю та вселення -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви (а.с. 1-7).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року вищевказану заяву задоволено в повному обсязі.

Заборонено будь-кому укладати з третіми особами правочини, спрямовані на відчуження квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101).

Заборонено державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101) (а.с. 44-45).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі, оскільки вважає дану ухвалу незаконною, необгрунтованою, не вмотивованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права (а.с. 48-50).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скористались свої правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подали відзив на апеляційну скаргу ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» (а.с. 75-79).

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 рокув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, в якій просили вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони щодо відчуження будь-яким шляхом квартири АДРЕСА_1 (був. Дніпропетровськ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101 та накладення заборони здійснювати державну реєстрацію речових прав на зазначену квартиру.

Заяву обґрунтовано тим, що квартира, на яку заявники просять накласти заборону відчуження, придбана заявницею ОСОБА_1 в кредит, що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.09.2008 року та договором іпотеки №0/1 від 05.09.2008 року. На момент придбання квартири заявниця перебувала у шлюбі із заявником. В подальшому шлюб було розірвано і між ними було укладено договір оренди, згідно з яким заявник орендуватиме квартиру з метою проживання в ній, оскільки іншого житла не має. В подальшому заявникам стало відомо, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на підставі Вимоги про усунення порушень основного зобов`язання серія та номер 2221834/СК235 виданий ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». 16.04.2020 р.; Вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, серія та номер 2221834/РВ321виданий ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» 09.12.2019 р. Заявниця наголошує, що жодних договірних відносин з ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не мала, вимог або повідомлень про зміну сторони Кредитора в іпотечному зобов`язанні від даної юридичної особи не отримувала. Із спілкування з представниками ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» заявникам стало відомо, що товариство має наміри здійснити відчуження зазначеної квартири, на підтвердження чого вже 03 жовтня 2020 року з`явилося оголошення про її продаж. Отже, заявники вважають, що є наявність причинного зв`язку між забезпеченням позову та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Суд першої інстанції задовольняючи частково заяву про забезпечення позову прийшов до висновку, що у даному випадку дійсно виник спір між сторонами, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову у майбутньому.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача,щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 достатньо обґрунтовано подану заяву.

Майно щодо якого заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії є предметом спору між сторонами, який між ними виник.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкту нерухомості, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

Обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про неефективність вжитих заходів, чи про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів зауважує, що заходи забезпечення позову носять лише тимчасовий характер.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» стосовно порушення їх прав як власника спірного майна, не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, оскільки заходи забезпечення позову є тимчасовими.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала не порушує права користування спірним майном, а фактично встановлює заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної квартири.

Крім того, заборона вчиняти певні дії до вирішення спору є тимчасовим обмеженням і найменш вразливим для нового власника.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров