ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1735/21 Справа № 175/3609/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2020 року

по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства біржа «Січеславська, Правова», комунальне підприємство «Реєстрація нерухомості», третя особа: ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину, скасування державної реєстрації та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства біржа «Січеславська, Правова», комунальне підприємство «Реєстрація нерухомості», третя особа: ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину, скасування державної реєстрації та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2020 року у справі №175/3609/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову у цивільній справі №175/3609/20, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товарної Біржі Січеславська Правова, Комунального підприємства Реєстрація нерухомості, третя особа ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину, скасування державної реєстрації та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Бродська А.В. просить залишити ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2020 року по справі №175/3609/20 без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Вивчивши матеріали справи судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу районного суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2020 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Товариства біржа «Січеславська, Правова», комунальне підприємство «Реєстрація нерухомості», третя особа: ОСОБА_3 про встановлення нікчемності правочину, скасування державної реєстрації та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

12 листопада 2020 року до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову по вказаній справі, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що на теперішній час належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї заяви зазначає, що у відповідача знаходяться всі правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно та нотаріально посвідчена заява дружини, а тому останній може в будь-який момент здійснити відчуження вказаного нерухомого майна на користь інших невідомих осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст.150 ЦПК України метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження об`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовними вимогами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається, із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на об`єкт за реєстраційним номером нерухомого майна 14 накладено арешт (а.с. 55).

Також, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у справі №175/144/19 накладено арешт по справі, а саме: на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 , шляхом заборони будь-яким особам у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані із державною реєстрацією речових прав (зокрема, внесення, зміну та скасування) щодо нерухомого майна: -земельної ділянки, кадастровий номер - :05:007:0319, площею 0.15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14; -житлового будинку, загальною площею (кв.м): 168,6, житловою площею (кв.м): 58.6, матеріали стін: газобетон, опис: житловий будинок літ. А-1 з підвалом літ. під А-1, терасою літ. а-1, ґанком літ. а, входом в підвал літ. а1; споруди №1-4, літ. І (огорожі, замощення), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14 (а.с. 51-54).

З урахуванням зазначеного, оскільки на вказане нерухоме майно вже накладено арешт, тому здійснити відчуження житлового будинку і земельної ділянки на користь інших осіб ОСОБА_2 не має можливості.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження наявності достатніх підстав для забезпечення позову , зокрема здійснення відповідачами будь-яких дій з приводу спірного майна, оскільки не може прийняти до уваги надані копії фото-роздруківок оголошень із сайту продажу, завірені самим позивачем. Зазначені роздруківки не можуть бути розцінені судом як належні докази, оскільки достовірність такої інформації повинно бути затверджено безпосередньо володільцем інтернет сайту на якому розміщено таке оголошення та мітити переконливі докази, що зазначені дії (розміщення оголошення) вчиняються саме відповідачем, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необґрунтованість поданого клопотання та недоведеність відповідним доказами, а тому відмовив у задоволенні клопотання позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 в будь-який час може відчужити все майно, яке є предметом спору у цивільній справі №175/3609/20 не відповідають дійсності, оскільки в даний час на спірне майна накладена заборона за ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у справі №175/144/19.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С. Городнича

М.Ю.Петешенкова