Дата документу 17.03.2021 Справа № 336/4832/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4832/20 Головуючий у 1 інстанції Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/889/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», треті особи: ПАТ КБ "ПриватБанк", Приватний нотаріус Шуть Олена Геннадіївна про стягнення страхової виплати за договором страхування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТДВ «СК «Кредо», треті особи: ПАТ КБ "ПриватБанк", Приватний нотаріус Шуть Олена Геннадіївна про стягнення страхової виплати за договором страхування.

В обґрунтування позову зазначено, що між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків № HAFQNS-169L6PR від 21.10.2017.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного договору Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачеві, і Страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору і Правил страхування.

23.08.2017 р. із ОСОБА_2 стався нещасний випадок утоплення у воді під час перебування у відкритій водоймі.

20.02.2018 р. приватним нотаріусом Шуть О.Г. була відкрита спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 , та наступного дня був направлений запит до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою надати інформацію щодо відкритих на ім`я ОСОБА_2 , рахунків, карток, а також укладених ним страхових договорів.

20.07.2018 р. нотаріусом було отримано відповідь банку, відповідно до якої у ОСОБА_2 були укладені страхові договори, тому задля уточнення інформації слід звернутися до страхових компаній.

08.08.2018 р. нотаріус отримав на свій запит від 23.07.2018 р. відповідь, згідно з якою ТДВ СК «Кредо» зазначає, що станом на 31.07.2018 року в нього відсутні страхові виплати на ім`я ОСОБА_2 , адже за випадком що стався 23.08.2017р. (смерть застрахованої особи) ТДВ СК «Кредо» повідомлено не було, жодних документів не надавалося, тому страхове відшкодування не нараховувалося та не відшкодовувалося.

Нотаріусом Шуть О.Г. було повідомлено позивача про наявність укладених ОСОБА_3 договорів добровільного страхування від нещасних випадків.

Позивач неодноразово зверталася до відділень ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою надати копії вказаних договорів та оформити заяву про настання стразової події та виплату стразового відшкодування, проте працівники відмовляли на наданні зазначених послуг, посилаючись на відсутність таких договорів та відсутність документів, які повинні бути надані для отримання копії даного договору (адже для підтвердження статусу спадкоємців працівники ПАТ КБ «Приватбанк» вимагали наддати Свідоцтво про право на спадщину.

10.05.2019 р. позивачем до ТДВ СК «Кредо» було направлено заяву про настання страхової події за договором страхування HAFQNS-169L6PR від 21.10.2017р., проте у виплаті страхового відшкодування було відмовлено у зв`язку із тим, що Страхувальник порушив термін повідомлення Страховика про настання страхової події без поважних на те причин, а також Страхувальником не надані документи, зазначені в п.п. 3.3 та п. 1.31 Умов страхування.

З огляду на те, що позивач не була ознайомлена із умовами договору страхування HAFQNS-169L6PR від 21.10.2017р., вона об`єктивно не могла надати документи зазначені в п. 3.3 договору.

Позивач мала змогу ознайомитися з умовами договору лише 17.08.2020р., коли ТДВ СК «Кредо» у відповідь на запит адвоката надало копію договору страхування та підтвердження сплати ОСОБА_2 страхових платежів.

18.08.2020р. позивач направила до відповідача заяву про страхову виплату із відповідними документами, передбаченими п. 3.3 договору страхування, перед цим отримавши усну відмову у її виплаті.

Посилаючись на п. 6.1.1 договору страхування, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування», вважає, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості встановити, чи є ця подія страховим випадком. Натомість відповідач формально відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, незважаючи на те, що страховиком у п. 1 рішення про відмову смерть ОСОБА_2 була кваліфікована як смерть від нещасного випадку.

Оскільки позивач не знала про існування договору страхування, не була ознайомлена з його умовами, а в подальшому працівниками ПАТ КБ «Приватбанк» здійснювалися перешкоди в отриманні копій договору страхування, ОСОБА_1 була позбавлена можливості реалізовувати своє право на відшкодування за договором, що, на думку позивача, є поважною причиною, яка послугувала для порушення строків, визначених п. 3.1 та 3.2 Умов страхування до договору.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з ТДП СК «Кредо» 53 055 грн. 13 коп., з яких 50 000 грн. страхового відшкодування, 1900 грн. 13 коп. 3% річних та інфляційні збитки у сумі 1155 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким ї позовні вимоги задовольнити.

Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суд першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вчасно не звернулася до страховика стосовно настання 23.08.2017 року страхової події та лише 10.05.2019 року подала заяву на отримання страхового відшкодування, тобто із пропуском строків встановлених п. 3.1, п. 3.12 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «Кредо» було укладено Договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків № HAFQNS-169L6PR від 21.10.2016 року. Застрахованою особою за договором є ОСОБА_2 , страхова сума складає 50000,00 грн.

Згідно п. 4 Договору предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи.

Відповідно до п. 4.2 Договору Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачу, а Страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору і Правил страхування.

Страховим актом № Z194АРВ7000AQ від 10.05.2019 та листом від 10.08.2020 № Э.37.7.0.0/1550 відповідач підтверджує внесення ОСОБА_2 страхових платежів у період з 22.10.2016 по 22.08.2017.

Відповідно до п. 6.2 Договору нещасним випадком за цим договором страхування слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі Застрахованої особи (Страхувальника, Вигодонабувача, Спадкоємця) подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров`я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дизентерії), ліками; ботулізм; захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказ внаслідок укусу тварини, правець) Застрахованої особи або її смерть.

Пунктом 7 Договору передбачено, що цей Договір діє 12 місяців з 22.10.2016 до 21.10.2017 включно (але не більш ніж оплачуваний період). При цьому Договір страхування набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати місячного страхового платежу на поточний рахунок Страховика.

Відповідно до преамбули Договору, договір укладений на підставі публічної оферти ТДВ СК КРЕДО" та акцепту Страхувальника цієї оферти.

Згідно з п. 12.2 Договору, він укладений із застосуванням Майданчика цивільно-правих договорів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору публічної оферти Страховика та усної заяви (акцепту) Страхувальника. Страхувальник ознайомлений із умовами страхування. Умови публічної оферти та страхування розміщені на майданчику цивільно-правових договорів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та на сайті Страховика http://skcredo.com.ua.

В п. 6.1. Публічного договору оферти ТДВ «СК «Кредо» щодо добровільного страхування від нещасних випадків, яка дійсна з 17 жовтня 2016 року, визначено, зокрема, що смерть Застрахованої особи в результаті нещасного випадку відноситься до страхових випадків.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла Застрахована особа ОСОБА_2 . Причина смерті - утоплення у воді під час перебування у відкритій водоймі.

Спадкоємцем ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_1 , яка отримала 20.02.2019 року свідоцтво про право на спадщину за законом.

20.07.2018 року приватний нотаріус Шуть О.Г. в рамках спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_2 отримав відповідь на свій запит від АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого у ОСОБА_2 були укладені страхові договори, тому для уточнення інформації слід звернутися до страхових компаній «Інгосстрах», СREDO.

08.08.2018 року приватний нотаріус Шуть О.Г. отримав відповідь від ТДВ СК «Кредо». Згідно з яким страхова компанія повідомляє про те, що між ОСОБА_2 та ТДВ СК «Кредо» було укладено Договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків № HAFQNS-169L6PR від 21.10.2016 року. За випадком, що стався 23.08.2017 року із застрахованою особою, страхову компанію повідомлено не було, жодних документів не надавалося, тому страхову відшкодування не нараховувалося, не відшкодовувалося.

10.05.2019 року ОСОБА_1 направила ТДВ СК «Кредо» заяву про настання страхової події. Виходячи з її змісту, до заяви долучено лише договір страхування HAFQNS-169L6PR від 21.10.2016 року.

Як вбачається із листа ТДВ СК «Кредо» від 11.05.2019 року, позивача повідомлено, що описана подія кваліфікується як смерть внаслідок нещасного випадку, однак порушено строк повідомлення Страховика про настання події без поважних на те причин, що є підставою для відмови у страховій виплаті на підставі п. 4.1.4 Умов страхування до Договору. Крім того, Страховику не надані відповідні документи, зазначені в п. 3.3 та п. 1.3.1 Умов страхування, а тому така подія не може бути кваліфікована як страхова, з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити страхову виплату. У виплаті страхового відшкодування відмовлено.

Аналогічні відомості викладені у страховому акті № Z194АРВ7000AQ від 10.05.2019.

31.07.2020 року адвокатом Сурковим В.М. зроблено адвокатський запит до ТДВ СК «Кредо» щодо надання копії договору (полісу) страхування та підтверджень сплати ОСОБА_2 страхових платежів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про страхування» та статтями 628, 979, 991 ЦК України.

Відповідно до п. 3.1. Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, Страхувальник або Застрахована особа, повинні у строк не пізніше тридцяти днів, а у випадку смерті Застрахованої особи спадкоємець(-ці) у строк не пізніше 6 місяців з дня настання події, повідомити Страховика про її настання.

Згідно п. 3.2 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, для отримання страхової виплати Страхувальник або Застрахована особа у строк не пізніше тридцяти робочих днів після настання страхового випадку (при тимчасовій непрацездатності з дня закінчення лікування), а у випадку смерті Застрахованої особи спадкоємець(-ці) у строк не пізніше 1 року з дня настання події, повинні звернутися до Страховика з заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що у строк не пізніше 6 місяців з дня настання страхової події спадкоємець померлої застрахованої особи має повідомити про настання такої події, а у строк не пізніше 1 року із дня страхової події спадкоємець повинний звернутися до страховика із заявою про страхову виплату і надати підтверджувальні документи.

Таким чином, умовами страхування спадкоємцям померлої застрахованої особи наданий більший строк вчинення цих дій порівняно із іншими особами (страхувальниками або застрахованими особами), зважаючи на те, що спадкоємцям може знадобиться більший строк для ознайомлення із змістом і умовами договору страхування, отримання необхідних документів, що підтверджують факт настання страхового випадку тощо.

Аналізуючи вказані положення Умов страхування вбачається, що саме річний строк у випадку смерті Застрахованої особи є припинювальним і з його пропуском у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

З огляду на те, що подія, яка має ознаки страхового випадку, смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, сталася 23.08.2017, а позивач повідомила страховика лише 10.05.2019, то обумовлений договором строк повідомлення та звернення із заявою про страхову виплату суттєво порушений.

Оскільки порушений і річний, припинювальний, строк, суд не бере до уваги доводи позивача про необізнаність про існування договору страхування та його умов, які ОСОБА_1 вважає поважними причинами пропуску строку повідомлення страховика про настання страхової події та звернення із заявою про страхову виплату.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності перешкод з боку АТ КБ «Приватбанк» в отриманні копії Договору страхування, якими також обґрунтовується поважність пропуску зазначеного строку, є безпідставними та не доведені скаржником в силу ст. 81 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню,та дійшов висновку про те, що позивач вчасно не звернулася до страховика стосовно настання 23.08.2017 страхової події та лише 10.05.2019 року подала заяву на отримання страхового відшкодування, тобто із пропуском строків встановлених п. 3.1, п. 3.12 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилаються скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: