Справа № 201/9853/20
Провадження № 2/201/583/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 жовтня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 04 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис у зв`язку із боргом за кредитним договором, укладеним між ним та ТОВ «Алекскредит». Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., на підставі виконавчого напису № 6726 від 04 квітня 2020 року постановою від 15 квітня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 61836896 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , на користь товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості в розмірі 14 280 грн. Вказаний виконавчий напис, позивач вважає таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства та з порушенням строків. Щодо позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, позивач посилався на те, що на підставі виконавчого напису, який оскаржується, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. було відкрито виконавче провадження № 61836896, в межах якого винесено постанову від 13 травня 2020 року про звернення стягнення на його заробітну плату в ТОВ «Потоки». Відповідно до звіту бухгалтера ТОВ «Потоки» з його заробітної плати було відраховано на користь ТОВ «Алекскредит» та приватного виконавця суму коштів в розмірі 3 165,54 грн., які позивач вважає безпідставно отриманими та просить суд стягнути на його користь з приватного виконавця 2 082,77 грн та з ТОВ «Алекскредит» 1 082,77 грн.

Окрім того просив суд стягнути понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2 102,20 та 10 000 грн. на правову допомогу. (а.с.1-8).

24 лютого 2021 року на адресу суду ТОВ «Алекскредит» подано відзив на позов, в яких директор ОСОБА_2 вважав позовні вимоги безпідставними та заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилався на те, що між позивачем та ТОВ "Алекскредит" був укладений договір про надання кредиту №2115611 від 29 березня 2019 року, на підставі якого позивачці були надані кошти у тимчасове, строкове, платне користування.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, за договором виникла заборгованість, яка не була погашена боржником. Посилання позивачки на неотримання вимоги про усунення порушень за кредитним договором та на те, що приватним нотаріусом не було перевірено наявність доказів належного направлення та отримання позивачкою письмової вимоги є безпідставним, оскільки всі документи, що підтверджують безспірність заборгованості, в тому числі претензія направлена позивачці, яка після отримання нею не була виконана, були надані приватному нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису.

Метою вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, нотаріус на підставі отриманого оригіналу договору про надання кредиту та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості вчинив виконавчий напис.

Після отримання кредитних коштів, а з настанням строків повернення кредиту, вимоги про усунення порушення, у позивачки не виникало будь-яких сумнівів стосовно укладеного договору про надання кредиту та суми заборгованості, що свідчить про визнання боргу останньою. Також звернув увагу, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови КМУ №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" про втрату її чинності внесено не було, будь - які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні.

Крім того, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього безпідставно отриманих коштів, оскільки вважає їх передчасними, оскільки тільки після набрання законної сили рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у відповідача виникне обов`язок повернення безпідставно стягнутої суми та і в такому випадку наперед невідомо, що відповідачем в добровільному порядку кошти не будуть повернуті.

Щодо розміру витрат на надання юридичних послуг заявлених позивачем, відповідач заперечував проти їх задоволення оскільки вказаний розрахунок витрат не є співмірним з предметом позову, а також не підтверджений належними доказами (а.с. 107-109).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 жовтня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.28).

22 жовтня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих грошових коштів (а.с. 29-30).

Ухвалою судді від 22 жовтня 2020 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі задоволена, зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим 04 квітня 2020 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 6726, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості у розмірі 14280 грн. (а.с.32-33).

25 лютого 2021 року представником позивача до суду подано заяву про розгляд цієї цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові (а.с. 121).

Представник ТОВ «Алекскредит» в судове засідання не з`явився, в наданому відзиві просили слухати справу за їх відсутності (а.с.107-108).

Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом

29 березня 2019 року між ТОВ «Алекредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 2115611 (а.с. 90-95).

01 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис № 6726 (а.с. 96).

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, на підставі виконавчого напису № 6726 від 04 квітня 20220 року відкрито виконавче провадження № 61836896 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 280 грн.. (а.с. 98-99).

Відповідно до звіту бухгалтера ТОВ «Потоки» з його заробітної плати було відраховано на користь ТОВ «Алекскредит» та приватного виконавця суму коштів в розмірі 3 165,54 грн., які позивач вважає безпідставно отриманими та просить суд стягнути на його користь з приватного виконавця 2 082,77 грн та з ТОВ «Алекскредит» 1 082,77 грн. (а.с.20)

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Позивачка вказує на те, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" , крім того, нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису, адже кредитор не надав усіх за переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172, виконавчий напис було вчинено за відсутності первинних документів, які встановлюють та підтверджують розмір заборгованості та належних доказів надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідач, посилаючись в обґрунтування своїх заперечень проти позову на ті обставини, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано, зокрема, оригінал договору про надання кредиту укладений з позивачем з додатками до нього і засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, направлене позивачу повідомлення про усунення порушень, проте належних доказів на підтвердження своїх доводів також не надав, не зазначив про об`єктивність причини неможливості подання таких доказів, не скористався своїм процесуальним правом звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів") для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі №910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами".

У відзиві на позов відповідач наголошував на тому, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови КМУ №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" про втрату її чинності внесено не було, будь - які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні, а тому ТОВ "Алекскредит" звернулося до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на письмовому договорі.

Отже, відповідач не спростовував обставини, що виконавчий напис вчинено на договорі укладеному з позивачкою у письмовій формі.

Таким чином, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 04 квітня 2020р. повинен був врахувати, що станом на 04 квітня 2020р. Постановою КМУ №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у простій письмовій формі, є нечинні, а тому повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат".

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису №6726 від 04 квітня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів за виконавчим написом, суд зазначає про наступне.

За змістом частини першої ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Вимога про стягнення з ТОВ "Алекскредит" на користь ОСОБА_1 грошових коштів набутих стягувачем в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса є похідною від вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки виконавчий напис визнається судом таким, що не підлягає виконанню, а кошти набуті ТОВ «Алекскредит» за виконавчим написом нотаріуса набуті без достатньої правової підстави, і чинним законодавством не передбачено іншого способу повернення цих коштів, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ «Алекскредит » утримані з нього кошти в сумі 1 082,77 грн.

Стосовно стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. 2 082,77 грн. безпідставно набутих коштів на користь позивача суд виходить з наступного.

На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Д.В. постановою від 15 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП №61836896 щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 98-99).

Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплати ТОВ «Потоки» від 07 жовтня 2020 року із заробітної плати ОСОБА_1 з червня по вересень 2020 року на підставі постанови приватного виконавця від 13 травня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника зійснювалось щомісячно утримання боргу на користь ТОВ «Алекскредит» у розмірі 20% . Крім цього, з заробітної плати ОСОБА_1 було здійснено утримання на погашення суми основної винагороди у розмірі 2 082,77 грн. та затрати на проведення виконавчих дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л.козова О.М. (а.с.20-21).

Тобто загалом з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.С. стягнуто 2082,77 грн., які позивач просив стягнути з останнього на свою користь, як безпідставно отримані останнім.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Пунктом п. 5 ч. 5 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч.3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»).

За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.ч.1, 2, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Встановлено, що приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київської області Колейчик В.В. від 04 квітня 2020 року, за заявою стягувача - ТОВ «Алекскредит».

Звертаючись із позовною заявою позивач посилався на норми ст. 1212 ЦК України, зазначаючи що грошові кошти у сумі 2 082,77 грн. є такими, що безпідставно отримані приватним виконавцем.

З урахуванням вищенаведеного суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, так як вказані грошові кошти були стягнуті не на підставі виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, а на підставі постанова приватного виконавця, яка не визнавалася недійсною, а відтак відсутні підстави для стягнення з приватного виконавця зазначених грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

При цьому, позивач не позбавлений можливості захистити свої порушені права, звернувшись з відповідним позовом до адміністративного суду у порядку ст. 287 КАС України.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд зазначає.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат по підготовці справи до розгляду.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (ч.4 ст.62 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу не надано жодного доказу, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу.

Втім, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Алекскредит» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1 128,39 грн. (840 грн. 80коп. - судовий збір за вимогою немайнового характеру та 287,59грн. (судовий збір за вимогою майнового характеру 1082,77 грн.30коп. х 840 грн.80коп. : 3 165,54 грн. = 287,59 грн.)).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за № 626 від 04 квітня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 280 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», (м. Дніпро, вул. Стартова 9А,2 поверх, ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) безпідставно набуті кошти в розмірі 1 082(одна тисяча вісімдесят дві ) грн.77 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», (м. Дніпро, вул. Стартова 9А,2 поверх, ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати в розмірі 1 128(одна тисяча сто двадцять вісім) грн.,39 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2021 року

Суддя С.О. Демидова