КИЇВСЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Унятицький Д.Є.
Єдиний унікальний номер справи № 939/1652/2020
Апеляційне провадження №22ц/824/4997/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі :

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффазен банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання договору відступлення права вимоги та договору відступлення прав за іпотечним договором частково недійсними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним, ОСОБА_1 (суб`єктом підприємницької діяльності) та ВАТ « Райффазен банк Аваль» 08 травня 2007 року укладено Генеральну кредитну угоду № 010/83/3398, та ще кілька договорів до основної генеральної угоди. На забезпечення виконання укладених договорів, був укладений договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є магазин за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффазен банк Аваль» 05 червня 2008 року був укладений кредитний договір № 014/95-04/05/721М (на споживчі цілі). На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору був укладений договір іпотеки № 014/95-04/06/080М . Предметом іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке включає житловий будинок літ. «А» , сарай літ. «Б» сарай літ. «В» , убиральня літ. «Д», погріб літ.»Ж», колодязь №1, огорожа №7, вигрібна яма №8 .

Між ПАТ «Райффазен банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» 11 квітня 2018 року укладено договори про відступлення права вимоги , в тому числі права вимоги до ОСОБА_1 за договорами № 010/95-04/05/797 М , №010/83/3400 , № 010/95-04/05/730М , № 012 /83/3401, № 014/95-04/05/ 721М та про відступлення прав за договором іпотеки .

Позивач зазначає , що відсутні докази оплати за договором про відступлення права вимоги , тому вказаний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків , а відтак є недійсним . З огляду на те , що договір відступлення права вимоги за іпотечним договором є похідним , то за умови недійсності договору відступлення права вимоги за основним договором , цей договір є також недійсним .

Позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір відступлення прав вимоги від 11квітня 2018 року укладений між ПАТ « Райффазен банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» в частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за договорами №010/95-04/05/797 М , №010/83/3400 , № 010/95-04/05/730М , № 012 /83/3401, № 014/95-04/05/ 721М.

Визнати недійсним договір відступлення прав за договором іпотеки від 11 квітня 2018 року укладений між ПАТ «Райффазен банк Аваль» та ТОВ « Фінансова компанія «Форінт» в частині відступлення прав вимоги за іпотекою нерухомого майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 02 вересня 2020року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача подав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства .

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2021року провадження у справі закрито з підстав п.1ч.1 ст. 255 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), і роз`яснено, що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду .

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу посилаючись на порушення норм процесуального права. Справу просить направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. У скарзі зазначає, що з огляду на те , що господарським процесуальним кодексом України прямо не віднесено до юрисдикції господарських судів спори ,щодо визнання недійсними договорів заміни сторони у кредитних правовідносинах, тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства , і суд першої інстанції помилково закрив провадження .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 18 березня 2021 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило.

Представник апелянта був присутнім в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи . Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Відповідно до п.1 ч.1ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі , правильно виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються визнання недійсним договорів, укладених між юридичними особами (ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт»»), тобто є спором ,що виник при укладанні правочинів між юридичними особами у господарській діяльності, крім того вказані договори укладені для забезпечення виконання зобов`язання.

Посилання апелянта на ту обставину, що він є фізичною особою, не спростовують висновків суду першої інстанції .

Як видно із матеріалів справи , ОСОБА_1 укладав кредитні договори як суб`єкт підприємницької діяльності. Будь-яких доказів про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 не надав.

Разом з тим, відповідно до вимог діючого законодавства , висновків Верховного Суду України, фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію підприємницької діяльності цією фізичною особою ( ч.8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»)

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (справа № 14-144цс 18 від 05 червня 2018 рку ВП Верховного Суду України) .

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб'єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України)( справа № 760/13915/18 від 26 червня 2019 року Верховній Суд )

З аналізу вказаних норм прав убачається, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо договорів укладених між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції , колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374,375, 381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скаргана судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 березня 2021 року.

Головуючий

Судді