Справа № 545/1714/15-ц
Провадження № 6/545/26/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Данко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві подання державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_1 за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

До Полтавського районного суду Полтавської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України звернувся державний виконавець виконавчого округу Полтавської області посилаючись на те, що на примусовому виконанні Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження № 48743027 з примусового виконання виконавчого листа № 2/545/1023/15 виданого 08.09.2015 року Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення боргу в сумі 75000 грн. з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 18.09.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48743207, копії якої направлено сторонам за вих. № 15973 від 22.09.2015 року (рекомендованим листом).

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем 18.09.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно відповіді із Заворсклянської сільської ради боржник на території сільської ради земельної ділянки та паю не має.

Державним виконавцем 22.10.2015 року здійснено виїзд для перевірки майнового стану боржника, про що було складено акт державного виконавця від 22.10.2015 року. Перевірити майновий стан не вдалося, оскільки боржника вдома не було.

До відділу ДВС 26.10.2015 року з`явився боржник та надав пояснення з приводу невиконання рішення суду.

Відповідно до отриманої відповіді на запит державного виконавця з ДФС встановлено, що відкриті розрахункові рахунки в ОСОБА_1 не виявлено.

Відповідно до отриманих відповідей з ПФУ та ДФС щодо місця отримання доходу ОСОБА_1 встановлено, що останній отримує дохід.

30.07.2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено зі місцем отримання боржником доходу - ТОВ «ПОЛТАВАХЛІБ-3». Станом на 18.01.2021 року із заробітної плати боржника на депозитний рахунок відділу кошти не надходили.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником нерухомого майна на праві приватної власності не зареєстровано.

Відповідно до неодноразових витягів з Єдиного державного реєстру МВС України, згідно електронного запиту до МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів та даних ТСЦ встановлено, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно електронного запиту до ДПС щодо перетину боржником державного кордону України встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , має закордонний паспорт № НОМЕР_2 та 10.06.2019, 02.01.2020 та 04.01.2021 року перетинав кордон та виїжджав за межі України.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

В зв`язку із невиконанням рішення суду державний виконавець звернувся до суду із поданням про обмеження права виїзду за кордон боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 , громадянина України, закордонний паспорт НОМЕР_2 .

Від державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Піддубного В. надійшло клопотання про розгляд подання без його участі, подання підтримав, просив задовольнити.

Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених Законом України «Про виконавче провадження» органів й осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 р. № 512/5 у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за поданням державного або приватного виконавця, який відкрив відповідне виконавче провадження.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного й повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясували, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Godchev v. Bulgaria») заява №34383/03 від 26.11.2009 року Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 п. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, та по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішені питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів, слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене (об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Таким чином, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 26.10.2015 року боржник обізнаний зі своїми борговими зобов`язаннями, присудженими за рішенням суду, належним чином повідомлений про наявність примусового виконавчого провадження.

Згідно зазначеної заяви боржник не може виконати рішення у зв`язку з тяжким фінансовим становищем, відсутністю роботи та власного майна. /а.с. 15/

Акт державного виконавця про здійснення виїзду для перевірки майнового стану боржника, складено 22.10.2015 року. /а.с. 13/

Інших даних про належне повідомлення боржника про хід виконавчого провадження, виклики на прийом до державного виконавця, фактичні перевірки майнового стану боржника, спрямовані на реальне виконання рішення суду до подання не додано.

Крім того, згідно довідки про перетин боржником кордону від 18.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 04.01.2021 року виїхав за кордон, дані про повернення боржника в Україну відсутні, що свідчить про те, що на час внесення подання до суду боржник відсутній на території України.

Також приймаючи рішення у справі суд приймає до уваги той факт , що в поданні та доданих документів не зазначено суму боргу, яка існує у боржника на дату звернення з поданням і яку йому відповідно необхідно погасити по виконавчому провадженню. Відсутність зазначеної інформації унеможливлює прийняття судом рішення оскільки неможливо встановити факт співмірності застосування зазначеного в поданні обмеження з борговим зобов`язанням боржника.

На підставі викладеного подання державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_1 за межі України не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 258-261, 353, 354, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_1 за межі України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 15 днів з моменту проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.Г. Потетій