Постанова

Іменем України

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 704/360/18

провадження № 61-396св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс»,

третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Елеонора Антонівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс», третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Е. А., про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, визнання договору оренди землі припиненим.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.32 га, яка знаходиться в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області.

17 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» укладено договір оренди землі № 30, строком на 5 років, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07 червня 2012 року за номером 03710. Розмір орендної плати становить 5.5% від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки.

Кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0771 було змінено на :00:001:0771 в зв`язку із приведенням у відповідності до чинного законодавства, відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою та внесено в базу даних.

Позивач зазначала, що 09 березня 2017 року ОСОБА_1 направила відповідачу лист-повідомлення від 03 березня 2017 року про відмову в поновленні договору оренди землі та з проханням повернути земельну ділянку власнику з дня припинення дії договору за актом приймання-передачі земельної ділянки. Однак, будь-яких відповідей з цього питання від відповідача не було отримано. 04 березня 2018 року ОСОБА_1 стало відомо, що 10 лютого 2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е. А. було здійснено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки строком дії до 17 вересня 2026 року, з правом пролонгації) за договором оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року на підставі додаткової угоди від 07 квітня 2015 року, номер запису про право інше речове право 19022329 від 10 лютого 2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3386598 від 15 лютого 2017 року.

Позивач указувала, що додаткової угоди № б/н від 07 квітня 2015 року не підписувала і взагалі дізналась про неї з інформаційної довідки, тобто, без її волевиявлення на пролонгацію чи укладення нових договорів.

ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним додаткову угоду № б/н від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 7 від 17 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,32 га, кадастровий номер :01:001:0771, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належить ОСОБА_1 на праві власності;

застосувати наслідки визнання правочину недійсним шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 19022329 від 10 лютого 2015 року про право оренди ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га, кадастровий номер :01:001:0771, строком до 17 червня 2026 року з правом пролонгації;

визнати договір оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» припиненим;

стягнути з ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року в складі судді: Фролова О. Л., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 7 від 17 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,32 га. кадастровий номер :01:001:0771, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009475 від 11 квітня 2003 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33865987 від 15 лютого 2017 року та скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 19022329 від 10 лютого 2015 року про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га, кадастровий номер :01:001:0771 на підставі додаткової угоди № б/н від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, строком до 17 червня 2026 року з правом пролонгації.

Визнано договір оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, укладений між ТОВ «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 , зареєстрований у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07 червня 2012 року за № 03710, припиненим з 07 червня 2017 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та достовірними. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Оскільки почеркознавчою експертизою встановлено, що підпис на додатковій угоді до договору виконано не позивачем, тобто, волевиявлення учасника правочину відсутнє, а без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується із принципом свободи договору встановленим статтею 627 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» задоволено.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач звернулася із вимогою про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди, посилаючись на те, що цю угоду вона не підписувала, її умови не погоджувала, відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу як її власнику, посилаючись на умови додаткової угоди до договору оренди, підписаної невстановленою особою замість позивача. Суд першої інстанції встановив, що додаткової угоди позивач не підписувала та, відповідно, істотних умов цього договору не погоджувала. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки (пункт 7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Тому у позові про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди необхідно відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

Аргументи учасників справи

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині:

позовних вимог про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 19022329 від 10 лютого 2015 року про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га на підставі додаткової угоди № б/н від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, кадастровий номер :01:001:0771, строком до 17 червня 2026 року з правом пролонгації;

стягнення з ТОВ «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» на користь ОСОБА_1 судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1 409,60 грн та витрат по оплаті судової експертизи в розмірі 5 024 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1348, 1408/19-23 від 14 серпня 2019 року підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» у додатковій угоді від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Відсутність підпису та інші обставини справи свідчать про те, що між сторонами не досягнуто домовленості з приводу усіх істотних умов додаткової угоди до договору оренди землі з позивачем. Позивач не є стороною тієї домовленості, яка втілена в тексті оспорюваного договору, а, відповідно, цей договір як правовий документ не може створювати для позивача будь-яких правових наслідків, на досягнення яких спрямовані його умови. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Апеляційний суд залишив поза увагою, що за наявності для того підстав позивач не позбавлена була права заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування державної реєстрації речового права. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Позивач заявляла вимогу про застосування наслідків визнання правочину недійсним шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33865987 від 15 лютого 2017 року та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 19022329 від 10 лютого 2015 року про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» спірної земельної ділянки. Реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю, зокрема, вказаною земельною ділянкою площею. Реєстрація права оренди ТОВ «ВП «Імпульс-Пюс» на підставі неукладеного договору оренди землі не відповідає вимогам закону. Такий спосіб захисту відповідає висновку, зробленому в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в касаційному порядку у частині скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 19022329 від 10 лютого 2015 року про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га на підставі додаткової угоди № б/н від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, кадастровий номер :01:001:0771, строком до 17 червня 2026 року з правом пролонгації; стягнення з ТОВ «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» на користь ОСОБА_1 , та судових витрат. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 16 лютого 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження:

суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц; від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19); від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18); 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19); від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18); 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18); від 19 серпня 2020 року у справі № 387/970/17 (провадження № 61-35152св18); від 08 листопада 2019 року у справі № 420/914/19.

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0771 загальною площею 2.32 га в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року ОСОБА_1 надала в оренду ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс», належну їй земельну ділянку строком на 5 років. Розмір орендної плати становить 5,5 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки. Даний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07 червня 2012 року за № 03710.

Згідно довідки № 13423 від 14 березня 2018 року кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0771, яка розташована за адресою: Черкаська область, Тальнівський район, Кобринівська сільська рада, змінено на :01:001:0771 в зв`язку з приведенням до чинного законодавства, відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою та внесено в базу даних.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, ЄДИНОГО реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 116139421 від 04 березня 2018 року 10 лютого 2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е. А., було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором. Також згідно інформаційної довідки цим же приватним нотаріусом було здійснено державну реєстрацію речового права щодо додаткової угоди від 07 квітня 2015 року, а строк дії договору змінено та встановлено до 17 вересня 2026 року з правом пролонгації.

Згідно додаткової угоди від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року ОСОБА_1 та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» пункт 8 договору оренди землі №30 від 17 вересня 2011 року виклали в такій редакції: «Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін».

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1348, 1408/19-23 від 14 серпня 2019 року підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» у додатковій угоді від 07 квітня 2015 до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Позиція Верховного Суду

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що: «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою площею 1,2056 га, яка розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди ТОВ «Міжлісся» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди ОСОБА_2 фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію), проведеної ДП «Центр державного земельного кадастру» щодо земельної ділянки площею 1,2056 га, яка належить ОСОБА_2 та розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 387/970/17 (провадження № 61-35152св18) вказано, що «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що: «такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено». Отже, встановивши, що спірна додаткова угода позивачем не підписувалась, тобто вона не є укладеною, суду належало відмовити в задоволенні позову. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що: «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою площею 1,2056 га, яка розташована на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди ТОВ «Міжлісся» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди ОСОБА_2 фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. Тому в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції обґрунтовано зробив висновок про їх задоволення, проте помилився з мотивами, а тому мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши в редакції цієї постанови. Натомість суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції помилково дійшов висновку в частині задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації».

За таких обставин, оскільки додаткова угода від 07 квітня 2015 до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року є неукладеною, а тому саме з цих підстав підлягає скасуванню запис про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га на підставі додаткової угоди № б/н від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, кадастровий номер :01:001:0771, строком до 17 червня 2026 року з правом пролонгації державна реєстрація права оренди земельної ділянки. Суд першої інстанції у частині позовних вимог про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки зробив обґрунтований висновок про їх задоволення, проте помилився з мотивами, а тому мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити, виклавши в редакції цієї постанови.

Оскільки встановлено підстави для скасування оскарженої постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, то суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині не відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18), в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 387/970/17 (провадження № 61-35152св18). Колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, змінивши мотивувальну частину рішення суду першої в цій частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то судові витрати по оплаті судового збору та витрати по оплаті судової експертизи підлягають сплаті пропорційно до задоволених позовних вимог у загальному розмірі 2 144,53 грн. ОСОБА_1 сплачено 2 819,20 грн судового збору за подання касаційної скарги. Тому з ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 19022329 від 10 лютого 2015 року про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га на підставі додаткової угоди № б/н від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, кадастровий номер :01:001:0771, строком до 17 червня 2026 року з правом пролонгації та стягнення судових витрат скасувати.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 19022329 від 10 лютого 2015 року про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,32 га на підставі додаткової угоди № б/н від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 30 від 17 вересня 2011 року, кадастровий номер :01:001:0771, строком до 17 червня 2026 року з правом пролонгації; змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року у частині розподілу судовий витрат змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також у зв`язку з поданням касаційної скарги в розмірі 4 963,73 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанціїпостанова Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук