ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 березня 2021 року

м. Харків

справа № 638/12986/20

провадження № 22-ц/818/881/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2020 року в складі судді Омельченко К.О.,

у с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку та пені.

Позов мотивовано тим, що 05 січня 2011 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) у національній валюті, на підставі чого на його ім`я були відкриті карткові рахунки, а саме: НОМЕР_1 (договір SAMDN6207 від 12 липня 2011 року), НОМЕР_2 (договір SAMDNWFC0 від 01 вересня 2014 року), НОМЕР_3 (договір SAMDNWFD7900 від 14 травня 2019 року).

17 червня 2020 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахування залишків коштів з усіх рахунків у сумі 2616,89 грн на рахунки в іншу банківську установу, однак йому було відмовлено у вчиненні вказаних дій у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку.

Списання коштів з його рахунків є неправомірним та здійснено АТ КБ «Приватбанк» з порушенням вимог чинного законодавства.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь кошти за договорами банківських вкладів у розмірі 2616,89 грн та 7536,64 грн пені.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа не підсудна Дзержинському районному суду міста Харкова, оскільки відповідачем є АТ КБ «ПриватБанк», юридична адреса якого знаходиться: місто Київ, вулиця Грушевського, 1 «Д», спірні правовідносини не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», а тому наявні підстави для передачі справи до Печерського районного суду міста Києва.

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Дзержинського районного суду міста Харкова для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про те, що на правовідносини, які виникли між ним та відповідачем у зв`язку з укладанням договору банківського вкладу, не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», що виключає можливість розгляду справи за його місцем проживання, є помилковими.

АТ КБ «ПриватБанк» ухвалу суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини другої статті 369 ЦПК України.

Згідно з статтею 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позов до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини п`ятої статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).

У свою чергу, за змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин що регулюються даним законом, належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу у загальному розмірі 10153,53 грн, з яких: 2616,89 грн - сума вкладів, 7536,64 грн - пеня, нарахована на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 , зазначав про порушення його прав саме як споживача банківських послуг, оскільки списання коштів здійснено з порушенням умов договору та чинного законодавства.

Отже, предметом спору є правовідносини щодо надання банківських послуг, а тому є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів».

Між тим, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про направлення справи до Печерського районного суду міста Києва.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини першої статті 374 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи до Дзержинського районного суду міста Харкова для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2020 року скасувати, справу направити до Дзержинського районного суду міста Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 березня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський