Справа № 618/30/20
Провадження № 2/618/4/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Дворічанський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання Рябенко Л. В., представника позивача Вождаєвої Н. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 618/30/20, провадження № 2/618/4/21 за позовною заявою заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення землі,

встановив:

В провадженні Дворічанського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. в інтересах держави в порядку ст. ст. 4, 56 ЦПК України до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення землі.

24 березня 2021 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, згідно з пунктом 6 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилученого майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи а (або) фізичні особи - підприємці.

Відтак, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів відбувається залежно від їхнього предмета та суб`єктного складу їх учасників. Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.11.2017 року зареєстровано фермерське господарство «Шишкунов Олег Федорович». Таким чином, реєстрація фермерського господарства відбулась до затвердження проекту землеустрою та укладення договору оренди земельної ділянки, відповідно сторонами спору є юридичні особи.

З огляду на викладене, у цій справі спір є пов`язаним з визнанням права користування земельною ділянкою фермерським господарством (договір оренди земельної ділянки) та затвердженням проекту землеустрою останньому щодо передачі спірної земельної ділянки.

Спори юридичних осіб, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування із зареєстрованими в установленому порядку фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства. Відповідні правові позиції містяться в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18) , від 20 червня 2018 року у справі № 14-157цс18 (провадження 14-157цс18).

Такої позиції дотримується і Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в судовому рішенні від 10 жовтня 2018 року у справі № 694/1211/16-ц (провадження № 61-19983св18).

На підставі викладеного, провадження у вказаній справі належить закрити у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій клопотання про закриття провадження у справі підтримав, розгляд справи просив провести за його відсутності.

Представниця позивача заперечувала проти закриття провадження, зазначивши, що земельна ділянка виділялась ОСОБА_1 як фізичній особі, отже виходячи з суб`єктного складу учасників, справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом отримання судових повісток. При цьому від нього до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частинами 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 ГПК України. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (статті 45 ГПК України).

Отже, на момент звернення до суду у цій справі сторонами у господарському процесі за загальним правилом могли бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Згідно з положеннями статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Відтак, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів відбувається залежно від їхнього предмета та суб`єктного складу їх учасників. Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин , Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина перша статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.11.2017 року зареєстровано фермерське господарство «Шишкунов Олег Федорович». Таким чином, реєстрація фермерського господарства відбулась до затвердження проекту землеустрою та укладення договору оренди земельної ділянки, відповідно сторонами спору є юридичні особи.

Спори юридичних осіб, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування, із зареєстрованими в установленому порядку фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі за позовом заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. в інтересах держави в порядку ст. ст. 4, 56 ЦПК України до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення землі підлягає закриттю.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Керуючись п. 5ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», ст. 255 ЦПК України, суд

постановив:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Провадження у справі за позовом заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення землі - закрити.

Повернути прокуратурі Харківської області судовий збір, сплачений ними при подачі позову за платіжним дорученням № 3487 від 27 грудня 2019 року, у розмірі 32194 (тридцять дві тисячі сто дев`яносто чотири) грн 04 коп. та за платіжним дорученням № 290 від 20 лютого 2020 року у розмірі 543 (п`ятсот сорок три) грн 00 коп.

Роз`яснити позивачу, що розгляд вказаної категорії справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Ю. М. Гніздилов