Справа № 438/1131/20
Номер провадження 2/438/71/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Заочне

16 березня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Гадубяк О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кунціва П.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1 ) на його користь суму боргу в розмірі 105 371 (сто п`ять тисяч триста сімдесят одна) грн та судовий збір.

Позовні вимоги мотивує тим, що 05 червня 2019 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір позики.

Згідно умов укладеного договору ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 отримав в позику суму коштів у розмірі 105371 гривень, яку зобов`язувався повернути до 31 грудня 2019 року.

У визначений договором термін кошти повернуті не були, а на неодноразові вимоги повернути позичену суму грошей Відповідач жодним чином не реагує.

14 лютого 2020 року адвокатом Кунцівим П.Р. на адресу Відповідача було скеровано письмову претензію з проханням добровільно повернути отриману суму позики.

Вказану претензію Відповідач отримав 21 лютого 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції. Проте по даний час жодних дій з повернення коштів Відповідачем вчинено не було.

24 вересня 2020 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Разом з тим проведення судового засідання неодноразово відкладалось за клопотаннями представника позивача та у зв`язку з неявкою сторін.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Кунців П.Р у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, проте в судове засідання не з`явився. Відзив відповідачем не подано.

Враховуючи відсутність заперечень зі сторони позивача та його представника, керуючись вимогами ст.ст. 280,281 ЦПК України в судовому засіданні 16.03.2021 суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке.

Судом встановлено, що 05 червня 2019 року (а.с.9) ОСОБА_3 отримав позику в розмірі 105371 гривень від ОСОБА_1 , яку зобов`язувався повернути до 31 грудня 2019 року. У визначений розпискою термін кошти відповідачем не були повернуті.

14 лютого 2020 року представником позивача адвокатом Кунцівим П.Р. на адресу ОСОБА_3 було скеровано письмову претензію з проханням добровільно повернути отриману суму позики. Проте на час звернення до суду із позовними вимогами жодних дій з повернення коштів Відповідачем вчинено не було.

Далі, відповідно до ч.1, 2 п.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України також передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Відповідно судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно умов якого позивач надав у користування відповідачу грошові кошти в обмін на зобов`язання відповідача повернути вказані кошти у визначений строк. Проте дане зобов`язання відповідачем виконано не було.

Звертаючись до суду із вказаним позовом про стягнення боргу за договором позики, позивач ОСОБА_1 посилався, як на доказ підтвердження отримання відповідачем відповідної суми позики, на розписку, оригінал якої був оглянутий судом, відповідно оцінюючи дану боргову розписку, суд визнає її як належний та допустимий доказ на підтвердження існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики.

При цьому слід зазначити, що незважаючи на неодноразове відкладення судового засідання та забезпечення відповідачу можливості реалізувати своє право на подання відзиву, заперечень, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, таких доказів відповідачем суду не надано, відтак, у суду відсутні підстави для сумніву в достовірності наданих стороною позивача оригіналу розписки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявна в матеріалах справи розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань і, відповідно, свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору позики, але й факту передачі грошових сум позичальнику.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач ОСОБА_3 відзив, заперечення проти позову на час розгляду справи не надав, борг не повернув, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1053 гривень 80 копійок.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 11, 509, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-268, 274-279 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 заборгованість за договором позики, а саме суму боргу 105 371 (сто п`ять тисяч триста сімдесят одну) гривню та судові витрати, які складаються із судового збору за подання позову у розмірі 1053 (одну тисячу п`ятдесят три) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2021 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш