ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1964/21 Справа № 205/7879/19 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року

по справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи Новокодацька районна у м.Дніпрі рада, Перша Дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управлінння юстиції у Дніпропетровській області, територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2019 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , зацікавлені особи Новокодацька районна у м.Дніпрі рада, Перша Дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управлінння юстиції у Дніпропетровській області, територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи Новокодацька районна у м.Дніпрі рада, Перша Дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управлінння юстиції у Дніпропетровській області, територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року була виправлена описка в рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи Новокодацька районна у м. Дніпрі рада, Перша Дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про встановлення факту спільного проживання, зацікавлених осіб замість «Перша Дніпропетровська держанотконтора» та «територіальна громада в особі Дніпропетровської міськради» вважати правильним: «Перша Дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області» та «територіальна громада в особі Дніпровської міської ради».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року у справі №205/7879/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

У відзиві представник Дніпровської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відповіді Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації, в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про реєстрацію прав власності за адресою АДРЕСА_1 на 18/100 частин за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.07.2004 року, виданого ВІАТ ДМЗ ім. Петровського згідно розпорядження № 1569-Н, зареєстрованого в Реестрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 8632591(а.с. 42).

Свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер НОМЕР_1 Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, видане згідно з розпорядженням від 28 травня 2015 року № 6-41-15 посвідчує, що квартира спільного заселення по АДРЕСА_1 , частка 82/100 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 37).

Згідно договору купівлі-продажу від 25.09.2015 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 44/100 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

На момент вчинення правочину ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 технічний паспорт на квартиру та ключі від неї. Продаж вказаної частки квартири вчинено за 125532.00 грн, які ОСОБА_2 отримані повністю.

Також судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 17).

Як видно з довідки від 26.07.2018 року Новокадацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 21.05.2018 року до Новокадацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_1 про те, що за адресою АДРЕСА_1 в зачиненій кімнаті було виявлено труп ОСОБА_2 , 1962 року народження без ознак насильницької смерті. Позивач не заперечувала, що в даний період часу проживала у доньки за іншою адресою.

Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 124-125).

Зі спадкової справи № 308/2018 вбачається, що 14 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 113 оберт).

Постановою державного нотаріуса Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. від 09 листопада 2018 року відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 127-128).

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

До заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не змогли пояснити чи вели ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне господарство, побут, спільний бюджет, та чи мали відносини, які притаманні сім`ї.

А тому, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що заявником не доведено належними доказами те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет, а також про наявність відношень притаманних сім`ї, ознаки якої визначено ст. 3 СК України.

Посилання апелянта, що заявником були суду надані документи, що підтверджують спільне ведення з ОСОБА_2 побуту та господарства, зокрема договір про надання послуг з ремонтних робіт, документи на придбання побутової техніки, квитанції на оплату комунальних послуг, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї. Крім того, позивачка не надала допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як на підставу обґрунтування вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю просила прийняти до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , однак колегія суддів не може їх прийняти до уваги, оскільки вони не містять даних про пов`язаність сторін спільним побутом, наявність у них взаємних прав і обов`язків, спільного бюджету і спільних витрат не є достатніми для встановлення такого факту.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова