Дата документу 17.03.2021 Справа № 311/125/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/125/20 Головуючий у 1 інстанції Сидоренко Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1012/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Позов обґрунтований тим, що 21.02.2013 року до Єдиного реєстру досудового розслідування за №9000039 була внесена інформація щодо нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджені невідомою особою. Правова кваліфікація за ч.1 ст.122 КК України.

30.11.2013 року слідчий СВ Василівського РВ ГУМВС України за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування №000039 від 21.02.2013 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КК України постановила закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину.

18.03.2014 року постановою прокурора Василівського району за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування №000039 від 21.02.2013 року була скасована постанова слідчого від 30.11.2013 року про закриття кримінального провадження.

27.03.2015 року за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування №000039 від 21.02.2013 року, ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

22.04.2015 року обвинувальний акт від 16.04.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за умисне спричинення ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесне ушкодження, був направлений до Василівського районного суду.

12.07.2017 року Василівським районним судом Запорізької області у справі №311/1415/15-к (кримінальне провадження №1кп/311/131/20150 по обвинуваченню ОСОБА_1 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, був винесений обвинувальний вирок та суд визнав його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у вигляді 1-го року позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання, якщо він на протязі 1-го року іспитового терміну не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст.ст.49,74 КК України ОСОБА_1 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Також судом задоволено цивільний позов та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 938,07 гривень в рахунок матеріальної шкоди, а всього стягнуто 5938,07 гривень.

08.02.2018 року Запорізький апеляційний суд у справі №311/1415/15-к за апеляційною скаргою захисника Коваленка В.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року відносно ОСОБА_1 скасований та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

07 травня 2019 року Василівським районним судом Запорізької області по справі №311/1415/15-к за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000392 від 21.02.2013 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення визнати його невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

07 листопада 2019 року Запорізький апеляційний суд у справі №311/1415/15-к за апеляційною скаргою прокурора на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року ухвалив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року - без змін.

В наслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури Василівського району в його кримінальному переслідуванні за злочин, який він не скоював, йому була спричинена моральна шкода. За віком йому, ОСОБА_1 , виповнився 81 рік, він є особою похилого віку, непрацездатний, пенсіонер, тому самим фактом притягнення його до кримінальної відповідальності за злочин, якого він не скоював, викликало у нього душевні страждання від несправедливості. Кожну мить, кожен день він думав про несправедливість і так тривало з 2008 року, з того моменту коли його почали викликати до слідчого, коли слідчий складав процесуальні документи відносно нього, коли слідчий звинувачував його у злочині, пропонував говорити правду, розкаятись в тому чого він не скоював, направляв запити на документи про його особистість. Від душевних страждань він постійно був в пригніченому стані, і переживав від несправедливості. Саме під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 , намагаючись приїхати до суду, будучи в пригніченому стані втратив орієнтацію та увагу, впав та отримав травму у вигляді перелому шейки стегна, що підтверджено повідомленням Дніпрорудненської міської лікарні про те що він 26.11.2018 року звертався за медичною допомогою у нього діагностували перелом шейки стегна, та в подальшому він знаходився на амбулаторному лікування із стенокардією та інших захворювань. Похилий вік, серцево-судинні захворювання, які загострились в результаті психологічних страждань від кримінального провадження, усугубляли погіршення його стану здоров`я і не давали йому навіть шансів на покращення здоров`я. Оскільки обставини події були відому широкому кругу його знайомих та близьких йому людей внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності була принижена його честь та гідність. У зв`язку з тривалими судовими процесами за кримінальним провадженням проти ОСОБА_1 він став нервовим, збудженим психологічно не урівноваженим, порушився сон, апетит, погіршились відносини з оточуючими його близькими людьми, загострились серцево-судинні хвороби, він змушений витрачати свій час на захист своїх прав та інтересів, відстоювати честь свого імені на досудовому слідстві та в суде, що є порушеннями нормальних життєвих зв`язків і він змушений був докладати зусиль для налагодження свого сталого життя. За весь час змінився спосіб його життя, оскільки він змушений був планувати своє життя з урахуванням необхідності з`являтися до органів досудового слідства для проведення слідчих дій та за викликами до суду під час розгляду кримінальної справи в суді, необхідністю звернення за правовою допомогою адвоката для здійснення захисту своїх законних прав та охоронюваних Законом інтересів в ході досудового розслідування та в суді для підтвердження та доведеності своєї невинуватості. Тобто за весь час кримінального переслідування ОСОБА_1 зазнавав моральних страждань, його немайнові права були порушені: складанням відносно нього процесуальних документів, проведенням певних слідчих дій за його участю, викликами до правоохоронних органів, до суду, певні обмеження, пов`язані із притягненням його до кримінальної відповідальності при розгляд кримінальної справи судом першої, апеляційної, інстанції, що в цілому призвело до душевних страждань, порушення його нормальних життєвих та соціальних зав`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також як вказує позивач ОСОБА_1 у пред`явленому позові, під час досудового слідства та в суді на підставі угоди про надання правової допомоги №861 від 04.04.2015 року захист його інтересів здійснював адвокат Коваленко В.В., відповідно до угоди про оплату до пункту 3.1. від 05.06.2015 року за квитанцією №861/1 від 05.06.2015 року йому було сплачено 8000 гривень, а також вказаною угодою він зобов`язувався кожне судове засідання оплачувати захиснику по 1000 гривень. Відповідно до акту виконаних робіт від 15.12.2019 року при остаточному розрахунку, адвокат прийняв участь у 32 судових засіданнях та за квитанцією №861/2 від 15.12.2019 року йому було сплачено 32000 гривень. Тому позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню кошти, витрачені на правову допомогу, в розмірі 40000 гривень.

Враховуючи викладені обставини щодо визначення розміру моральної шкоди із мінімуму, гарантованого Державою, позивач вважає, що немає потреби в доказуванні причинно-наслідкового зв`язку між перебігом його хронічних серцево-судинних захворювань, його травмування 26.11.2019 року з його перебуванням під слідством та судом у період з 27.03.2015 року по 07.11.2019 року.

На підставі положень Закону № 266/94-ВР позивач ОСОБА_1 зазначає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, яку можливо визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, вказуючи при цьому період з 27.03.2015 року по 07.11.2019 року, тривалістю 55 місяців.

Посилаючись на вищевикладене, просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в сумі 259765,00 гривень, витрати на правову допомогу, сплачену під час перебування під судом та слідством, у розмірі 40000 гривень, судові витрати на правову допомогу в розмірі 12000 гривень.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності 275000 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору - віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ Національної поліції в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення витрат на правову допомогу в сумі 6 000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ї позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Рішення суду оскаржено лише в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 6000 грн., в іншій частині ГУНП рішення суду не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.

Стягуючи на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., районний суд виходив з того, що надані на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу докази є належними, а тому вимоги щодо відшкодування витрат за надання юридичної допомоги в розмірі з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що позивачем не доведено підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Проте, вказані твердження скаржника спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається та встановлено судом, що між ОСОБА_1 та адвокатом Коваленко В.В. укладено 23 грудня 2019 року Угоду про надання правничої (правової) допомоги № 1068, а також укладено 23 грудня 2019 року Додаткову угоду до п.3.1. угоди про надання правничої (правової) допомоги № 1068 (домовленість про оплату) (т.1 а.с.46, 46 зворот).

Повноваження представника позивача адвоката Коваленка В.В. також підтверджені ордером серії АР №1004914 від 25.12.2019 року. (т.1 а.с.9).

Позивачем на підтвердження понесених судових витрат під час розгляду цивільної справ надано суду Акт виконаних робіт від 06.03.2020 року, відповідно до якого адвокат Коваленко В.В. надав ОСОБА_1 правові послуги на загальну суму 12258,00 гривень, та витрачено часу про надання правових послуг 18 годин, та відповідно, надані послуги складаються з: консультації (1 година 681,00 грн.), підготовка, збір ,аналіз документів досудового слідства (3 години 2043,00 грн.), аналіз судової практики по питанням відшкодування моральної шкоди (2 години 1362,00 грн.), підготовка, обґрунтування позовної заяви (6 годин 4086,00 грн.), роздруківка документів позовної заяви в паперовому вигляді для подання до суду (2 години 1362,00 грн.), аналіз відзивів від відповідачів по справі та підготовка відповіді на відзив (2 години 1362,00 грн.), підготовка уточненої позовної заяви, з урахуванням відзивів та правової позиції Верховного Суду (2 години 1362,00 грн.) (т.1 а.с.112).

Згідно вказаного Акту виконаних робіт додано квитанцію № 1068 від 06.03.2020 року про отримання адвокатом Коваленко В.В. від ОСОБА_1 суми 12000,00 грн. (т.1 а.с.112).

Суд першої інстанції, враховуючи співмірність розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з обсягом виконаних адвокатом Коваленко В.В. робіт, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково, в загальній сумі 6000 грн. та які складаються з: підготовки позовної заяви, підготовки відповіді на відзив, підготовки уточненої позовної заяви, відповідно до Акту виконаних робіт від 06.03.2020 року (т.1 а.с.112).

Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем доведено розмір понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 грн.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу та задоволення апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржено, а тому апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: