Справа № 158/200/20 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/347/21 Категорія: 53 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров`ю внаслідок ДТП, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 грудня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров`ю в наслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2019 року о 22 год. 07 хв. в с. Жидичин по вул. 17-Вересня відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ОПЕЛЬ КАДЕТ», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ФОРД ФІЄСТА», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно постанови Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.

Позивач вказує, що внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, а саме: струс головного мозку, в зв`язку з чим знаходилась на лікуванні, в нейрохірургічному відділенні, де на лікування витратила кошти в розмірі 7469 грн. 87 коп. Також позивач вказує, що внаслідок ДТП, спричиненої відповідачем, їй завдано моральної шкоди, у вигляді погіршення сну, головного болю, відчуття страху, втрати душевного спокою та рівноваги, боязні пересуватися автомобілем, тому завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 50000 грн.

Просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП, у розмірі 7469,87 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 грудня 2020року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завданої внаслідок вчинення ДТП, в розмірі 3817 (три тисячі вісімсот сімнадцять) грн. 67 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 1264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) гривень.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та судових витрат, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку, не визначив глибину і тривалість моральних та фізичних страждань позивачки, не з`ясував її стан здоров`я до вказаної події та ступінь тяжкості отриманих нею ушкоджень, що впливає на визначення розміру моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Наумчук В.А. просить рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди не оскаржується, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди залишити без змін, а в частині розподілу судових витрат змінити.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно постанови Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.09.2019 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. У вказаній постанові встановлено, що 10.07.2019 року о 22 год. 07 хв. в с. Жидичин по вул. 17-Вересня відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ОПЕЛЬ КАДЕТ», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ФОРД ФІЄСТА», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 09.06.2020 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000429 від 03.06.2020 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого статтею 286 КК України, а вбачається склад адміністративного правопорушення.

За змістом частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок вказаної ДТП позивачеві ОСОБА_1 було завдано легкі тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що стверджується: висновком експерта №422 про проведення судово-медичної експертизи, з якого вбачається висновок, що в позивача було виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу мозку, яке виникло в результаті контакту з травмуючою дією тупого предмету, цілком можливо під час ДТП, за ступенем тяжкості відноситься до категорії легким тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його лікування необхідний час більше 6 діб; випискою №11794 від 15.07.2019 та довідкою № 2033/2.8.19 від 10.12.2019 наданим КП «Луцька міська клінічна лікарня» нейрохірургічне відділення, з зазначенням дати поступлення позивача - 10.07.2019 року та виписки 15.07.2019 року, зазначенням діагнозу струс головного мозку, рекомендацій, щодо амбулаторного лікування у невролога.

Відповідно до листа № 3.1-05/30181 від 17.09.2019 МТСБУ, наданого відповідачу ОСОБА_2 , МТСБУ, повідомляється, що останнім отримано звернення щодо ДТП, яка трапилася 10.07.2019 року о 22:01:00 за участю транспортних засобів марки «ОПЕЛЬ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та марки «ФОРД», державний номерний знак НОМЕР_2 , будь яких рішень щодо здійснених виплат з даного листа не вбачається.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди з врахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, а розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн. є достатнім.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості та ступеню моральних страждань, понесених позивачкою у зв`язку з отриманим нею ушкодженням здоров`я.

Враховуючи те, що судом в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, повно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», однак позивач сплатила судовий збір в сумі 1264 грн, відповідно до квитанції № 3 від 29.01.2020 року.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 1264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) гривні, однак позивач просила стягнути понесенні нею витрати зі сплати судового збору в користь неї з відповідача, дана обставина судом не врахована.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні в частині розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 грудня 2020 року в даній справі в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 1264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді