Справа № 203/1323/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника позивача - Чіп Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, пені, франшизи,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 06.03.2019 року в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Toyota LC Prado н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Вина водія ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2019 року у справі №200/4318/19.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Toyota LC Prado н/з НОМЕР_2 було завдано механічних пошкоджень. Згідно проведеного судовим експертом на замовлення позивача автотоварознавчого дослідження №6479 від 24.04.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 71008 грн. 17 коп., без врахування зносу - 156409 грн. 82 коп. Фактична вартість відновлювального ремонту без врахування зносу склала 120942 грн. 89 коп. (запчастини - 82640 грн., роботи з відновлення автомобіля та матеріали - 38303 грн. 89 коп. Враховуючи розрахований експертом фізичний знос на замінні частини автомобіля (70%) та вартість придбаних позивачем запчастин (82640 грн.), витрати позивача, що по`вязані з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням зносу, склали (82640 х (1-0,7)) + 38303,89 = 63095 грн. 89 коп.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТзДВ СК «Альфа-Гарант») згідно полісу №АМ/5130638, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн., франшиза - 2000 грн. У встановлені строки позивачем було подана заява про виплату страхового відшкодування. Належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують фактичні витрати на ремонт подані страховику заявою від 06.03.2020 року про перегляд розміру страхового відшкодування. Незважаючи на наведене, страхова компанія 27.08.2019 року здійснила страхову виплату лише в розмірі 27209 грн. 38 коп. та не відреагувала на заяву про перегляд розміру страхового відшкодування. Таким чином, без будь-яких вмотивованих підстав було недоплачене страхове відшкодування в сумі 33886 грн. 51 коп. (63095,89 - 27209,38 - 2000).

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» недоплачене страхове відшкодування в сумі 33886 грн. 51 коп., пеню за період прострочки виплати з 28.08.2019 року по 13.04.2020 року в сумі 3877 грн. 23 коп., з урахуванням сплаченої пені в сумі 1979 грн. 95 коп., а також у відповідності до ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 638 грн. та інфляційні витрати в сумі 407 грн. 10 коп., всього стягнувши 38808 грн. 84 коп. Також просив стягнути з вказаного відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 франшизу в розмірі 2000 грн.

В наданому відзиві представник ТзДВ СК «Альфа-Гарант» посилався на те, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія звернулась до аварійного комісара ОСОБА_3 , яким було складено аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota LC Prado н/з НОМЕР_2 , дорівнювала вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та становила 29209 грн. 38 коп., з врахуванням 20% ПДВ. 27.08.2019 року товариством було виплачено страхове відшкодування в сумі 27209 грн. 38 коп., яке є справедливим розміром страхового відшкодування, визначеним у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачем в позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань, які б свідчили про порушення страховою компанією вимог вищезазначеного Закону. Висновок №6479 від 24.04.2019 року не може спростовувати аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, оскільки висновок експертизи може бути доказом по справі лише у разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Таким чином, наданий позивачем висновок не може бути належним та допустимим доказом. Страхова компанія виплатила страхове відшкодування на підставі розрахунку, який виконано відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Аварійний сертифікат має детальну калькуляцію розрахунку ремонтних робіт кожного пошкодження. Значна різниця у сумах автотоварознавчих досліджень пояснюється тим, що експертом позивача було значно завищено вартість необхідних для ремонту запчастин та матеріалів і відповідно ремонтних робіт. Крім того, відповідно до п.32.7 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Також представник відповідача посилався на те, що позивач у заяві про виплату страхового відшкодування від 11.03.2019 року погодився зі способом та розміром збитку, розрахованим страховиком.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що дійсно відповідно до п.34.4 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком для визначення причин настання страхового випадку можуть залучатись їх працівники, аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Діяльність аварійних комісарів регламентована постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05.01.1998 року «Про затвердження Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів». Згідно пп.1 п.8 вказаного Положення аварійний комісар не може з`ясовувати обставин та причин настання страхового випадку та визначати розмір збитків, зокрема, на замовлення осіб, з якими він перебуває у прямих родинних стосунках або знаходиться у службовій чи іншій залежності від них. Таким чином, страховик має право залучати для визнання причин настання страхового випадку та розміру збитків лише аварійних комісарів, які не є штатними працівниками страхової компанії-замовника, а є штатними працівниками сторонніх юридичних осіб, або є само зайнятими особами. Разом з тим, аварійний комісар ОСОБА_3 , яким було складено аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, є штатним працівником страхової компанії та обіймає посаду фахівця відділу розрахунку матеріальних збитків. таким чином, вказаний аварійний сертифікат не може бути врахований судом в якості доказу, оскільки одержаний з порушенням встановленого законом порядку. Відповідно до приписів п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» єдиним випадком, який дозволяє страховику здійснювати розрахунок страхового відшкодування без проведення експертизи (дослідження, оцінки), у т.ч. на підставі аварійного сертифікату, є досягнення згоди між потерпілим та страховиком про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Посилання представника страхової компанії на те, що своїм підписом у заяві про виплату страхового відшкодування від 11.03.2019 року позивач зазначив про те, що він згоден із способом і розміром збитку розрахованим страховиком, а отже в силу п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не повинен був проводити оцінку (експертизу) пошкодженого майна, не може свідчити про погодження розміру збитку, який визначений страховиком, оскільки спірний аварійний сертифікат був складений лише 18.07.2019 року. Тобто, розрахований страховиком розмір збитку не існував на час подання заяви від 11.03.2019 року, а тому його неможливо було погодити у вказаній заяві. Крім того, аварійний сертифікат не містить відомостей про ознайомлення та згоду позивача із визначеним на його підставі розміром страхового відшкодування.

Ухвалою від 08.05.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 04.08.2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника страхової компанії та ухвалено про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 04.09.2020 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено.

Ухвалою від 22.10.2020 року, в зв`язку із надходженням клопотання експерта, провадження по справі було поновлено.

Ухвалою від 01.12.2020 року за наслідками розгляду клопотання представника страхової компанії про витребування справи з експертної установи через економічну недоцільність оплати попередньо визначеної вартості судової експертизи та доручення її проведення іншій експертній установі, було скасовано ухвалу від 04.09.2020 року про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи; призначено нову судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено іншій установі.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року в зв`язку із надходженням клопотання експерта, провадження по справі було поновлено.

Ухвалою від 17.02.2021 року, в зв`язку із тим, що попередня вартість експертизи стороною відповідача оплачена не була, судом скасовано ухвалу про призначення експертизи від 01.12.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 за неодноразовими викликами до суду, що направлялись останньому за зареєстрованим місцем проживання, не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомляв та відзиву на позов не надав.

Представник іншого відповідача - ТзДВ СК «Альфа-Гарант», приймав участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції. Проте, після призначення по справі судової експертизи та подальшого поновлення провадження по справі, представник відповідача клопотань щодо участі у розгляді справи в режимі відеоконференції не надавав, до суду за викликами не з`являвся та будь-яких заяв та клопотань по справі не надавав.

За вказаних обставин, враховуючи положення ч.4 ст.12, ч.3 ст.13, ч.2 ст.43, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників та за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.03.2019 року в м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Toyota LC Prado н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що є власником вказаного транспортного засобу.

Вина водія ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2019 року у справі №200/4318/19, яка набрала законної сили.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Toyota LC Prado н/з НОМЕР_2 було завдано механічних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №АМ/5130638, згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становив 100000 грн., франшиза - 2000 грн.

11.03.2019 року позивачем до страхової компанії було подана заява про виплату страхового відшкодування.

Страхова компанія звернулась до аварійного комісара ОСОБА_3 , яким було складено аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota LC Prado н/з НОМЕР_2 , дорівнювала вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та визначена в розмірі 29209 грн. 38 коп., з врахуванням 20% ПДВ.

27.08.2019 року страховиком було виплачено страхове відшкодування в сумі 27209 грн. 38 коп., за виключенням франшизи в розмірі 2000 грн.

В свою чергу, для визначення розміру заподіяних збитків, позивач звернувся до експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 , яким 24.04.2019 року було складено висновок експертного дослідження автотоварознавця №6479, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota LC Prado н/з НОМЕР_2 , визначена в розмірі 71008 грн. 17 коп.; вартість відновлювального ремонту - в розмірі 156409 грн. 82 коп.

Згідно акту АМ24928/1 від 26.04.2019 року, рахунку-фактури №СФ-00119 від 10.04.2019 року, розрахунковий квитанцій №10/04-1 та №10/04-2 від 10 та 11 квітня 2019 року, а також фіскального чеку, фактична вартість відновлювального ремонту без врахування зносу, оплаченого позивачем, склала 120942 грн. 89 коп. (запчастини - 82640 грн., роботи з відновлення автомобіля та матеріали - 38303 грн. 89 коп.

06.03.2020 року позивач звернувся до страховика із письмовою заявою про перегляд розміру страхового відшкодування, в якій просив з урахуванням фактичної вартості відновлювального ремонту та розрахованого експертом фізичного зносу на замінні частини автомобіля (0,7), вартість придбаних запчастин, відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу в сумі 35886 грн. 51 коп., з урахуванням виплаченого страхового відшкодування.

Під час розгляду справи сторонами будь-яких даних щодо наслідків розгляду вказаної заяви не надано.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, п.12.1 ст.12 зазначеного вище Закону встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно п.34.2,34.4 ст.34 Закону України №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Статтею 36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п.36.1 ст.36).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або ст.37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (п.36.2 ст.36).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п.36.5 ст.36).

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п.36.6 ст.36).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично виник спір щодо розміру страхового відшкодування.

Так, відповідач в особі ТзДВ СК «Альфа-Гарант» вважав, що розмір страхового відшкодування було визначено та виплачено в повному обсязі, у відповідності до вимог Закону України №1961-IV та згідно аварійного сертифікату 96-D/56/1 від 18.07.2019 року.

В свою чергу, позивач вимагав доплатити страхове відшкодування, виходячи із фактичної вартості проведеного відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу 0,7 на замінні частини автомобіля, визначеного у висновку експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 від 24.04.2019 року №6479.

Суд враховує, що позивач відповідно до вимог ст.35 Закону України №1961-IV 11.03.2019 року звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Після чого, страховик у відповідності до приписів п.22.1 ст.22 Закону України №1961-IV був зобов`язаній у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодувати у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, а відповідно до ст.29 зазначеного Закону відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому суд враховує, що відповідно до приписів п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Таким чином, єдиним випадком, який дозволяє страховику здійснювати розрахунок страхового відшкодування без проведення експертизи (дослідження, оцінки), у т.ч. на підставі аварійного сертифікату, є досягнення згоди між потерпілим та страховиком про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Суд вважає безпідставними доводи представника страхової компанії щодо узгодження із позивачем розміру страхового відшкодування з посиланням на те, що в заві про виплату страхового відшкодування від 11.03.2019 року було зазначено «Підтверджую, що я згоден із розміром збитку, розрахованим Страховиком».

Так, по-перше відповідний текст було заздалегідь надруковано на бланку заяви, встановленого зразка та підписано позивачем під умовою, що не може свідчити про його беззаперечну згоду із розміром страхового відшкодування.

По-друге суд враховує, що аварійний сертифікат 96-D/56/1 на підставі якого, було здійснено виплату страхового відшкодування, було складено 18.07.2019 року, тобто через чотири місяці після подачі позивачем заяви, що також спростовує твердження представника відповідача про погодження з позивачем розміру страхового відшкодування, який на момент подачі заяви ще не було визначено.

Також суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей та відповідачем не доведено, що позивач був ознайомлений з документами, що стали підставою для розрахунку страхового відшкодування.

За вказаних обставин, визначення розміру страхового відшкодування та його виплата на підставі складеного аварійним комісаром аварійного сертифікату, без проведення експертизи або оцінки розміру заподіяної шкоди, проведено без дотримання вимог п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV.

Окрім цього, суд враховує, що відповідно до п.8 Типового положення про організацію діяльності аварійний комісарів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05.01.1998 року (далі - Типове положення), аварійний комісар не може з`ясовувати обставини і причини настання страхового випадку та визначати розмір збитків: 1) на замовлення осіб, з якими він перебуває у прямих родинних стосунках або знаходиться у службовій чи іншій залежності від них; 2) на об`єктах, до яких аварійний комісар має особистий майновий інтерес; 3) за договорами із суб`єктами, в яких він є засновником, має паї, акції або бере участь в управлінні ними.

Як вбачається із страхового акту №ЦВ/19/1155 аварійний комісар ОСОБА_3 , яким підписано акт та яким складено аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, є фахівцем відділу розрахунку матеріального збитку в ТзДВ СК «Альфа-Гарант», а тому відповідно до положень п.8 зазначеного вище Типового положення не мав права з`ясовувати обставини і причини настання страхового випадку та визначати розмір збитків.

Згідно п.п.1.3, 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №14252092 від 24.11.2003 року (далі - Методика), остання застосовується, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та вимоги цією Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Згідно п.4.1 Методики, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

Виходячи з мети оцінки здійснюються всі процедури в межах методів оцінки, визначених цією Методикою (п.4.2 Методики).

Відповідно до п.5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Пунктом 5.5. Методики встановлено, що під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Суд враховує, що матеріали справи не містять та відповідачем не доведено, що аварійним комісаром ОСОБА_3 особисто оглядався транспортний засіб та встановлювався характер і обсяг пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування, як це передбачено п.п.5.1,5.5 Методики.

Аварійний сертифікат не містить інформації щодо переліку інформаційних джерел на підставі яких визначалась вартість запасних частин, відновлювальних робіт.

За вказаних обставин, аварійний сертифікат 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, як складений з порушенням вимог п.8 Типового положення та Методики, судом не визнається належним та допустим доказом дійсного розміру матеріальних збитків, завданих позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу та, відповідно, доказом виплати страховиком страхового відшкодування в повному обсязі, в порядку, передбаченому Законом України №1961-IV.

В свою чергу, висновок експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 від 24.04.2019 року №6479 складений експертом за наслідками безпосереднього огляду транспортного засобу, зі складанням відповідного протоколу огляду та фотофіксацією, з посиланням на відповідні вихідні дані.

Посилаючись на значне завищення експертом вартості необхідних для ремонту запчастин та матеріалів і відповідно ремонтних робіт, представник страхової компанії належним чином не обґрунтувала відповідні доводи.

Після призначення по справі судових автотоварознавчих експертиз, відповідач попередню вартість останніх не оплатив, тому, з урахуванням положень ст.109 ЦПК України, судом відхиляються відповідні заперечення представника страхової компанії.

Крім того, суд враховує, що позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування фактичної вартості відновлювального ремонту, проведеного ТОВ Фірма «АЛМАЗ МОТОР, ЛТД», що узгоджується зі приписами ст.29 Закону України №1961-IV.

Згідно акту АМ24928/1 від 26.04.2019 року, рахунку-фактури №СФ-00119 від 10.04.2019 року, розрахунковий квитанцій №10/04-1 та №10/04-2 від 10 та 11 квітня 2019 року, а також фіскального чеку, фактична вартість відновлювального ремонту без врахування зносу, оплаченого позивачем, склала 120942 грн. 89 коп. (запчастини - 82640 грн., роботи з відновлення автомобіля та матеріали - 38303 грн. 89 коп.

Заявляючи вимоги про стягнення недоплаченого страхового відшкодування позивач, просив стягнути відповідні витрати з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на замінні частини автомобіля - 0,7, що визначений в такому розмірі, як у висновку експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 від 24.04.2019 року №6479, так і в аварійному сертифікаті 96-D/56/1 від 18.07.2019 року, що також відповідає приписам ст.29 Закону України №1961-IV.

Таким чином, фактичні витрати позивача, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу склали (82640 х (1-0,7)) + 38303,89 = 63095,89 грн.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування слід задовольнити, стягнувши на його користь з ТзДВ СК «Альфа-гарант» недоплачене страхове відшкодування в сумі 33886 грн. 51 коп. (63095,89 - 27209,38 - 2000).

Відповідно до положень п.12.1 ст.12, п.36.6 ст.36 Закону України №1961-IV також слід задовольнити позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 , в частині стягнення з останнього франшизи в сумі 2000 грн.

В частині позовних вимог про стягнення з ТзДВ СК «Альфа-гарант» на користь позивача у відповідності до п.36.5 ст.36 Закону України №1961-IV пені за період прострочки виплати з 28.08.2019 року по 13.04.2020 року в сумі 3877 грн. 23 коп., з урахуванням сплаченої пені в сумі 1979 грн. 95 коп., а також у відповідності до ст.625 ЦК України за зазначений вище період 3% річних в сумі 638 грн. та інфляційних витрат в сумі 407 грн. 10 коп., суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що документи щодо фактичних витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу в ТОВ Фірма «АЛМАЗ МОТОР, ЛТД», які були підставою для перегляду розміру виплаченого страхового відшкодування, були направлені позивачем страховику лише із заявою від 06.03.2020 року.

Тому, до їх отримання страховиком, у останнього були відсутні підстави для перегляду та виплати недоплаченого страхового відшкодування.

Також суд враховує, що відповідні докази щодо фактичних витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу були подані позивачем з порушенням строків, визначених п.35.1 ст.35 Закону України №1961-IV, що в силу п.36.2 ст.36 вказаного Закону мало наслідком збільшення строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати на кількість днів такого прострочення.

При цьому, позивачем не представлено суду доказів, які б свідчили про те, що заява від 06.03.2020 року з додатками фактично була отримана відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з ТзДВ СК «Альфа-гарант» пені, а також 3% річних та інфляційних витрат за визначений позивачем період.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем було понесено судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., що підтверджується відповідною квитанцією від 05.03.2020 року.

Також позивачем було заявленого до стягнення витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн.

На підтвердження понесеннях останніх до позовної заяви було надано копію договору про надання професійної правничої допомоги №04/03/20-1 від 04.03.2020 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Радник» в особі керуючого партнера Чіп Я.М.; ордер на надання правничої допомоги позивачу у Кіровському районному суді м.Дніпропетровська адвокатом Чіп Я.М. на підставі вищезазначеного договору; копія свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Чіп Я.М.; наказ Адвокатського об`єднання «Радник» №30Д від 28.12.2018 року «Про встановлення розміру вартості професійної правничої допомоги, що надається АО «Радник», додаток №1 до цього наказу про Тарифи з надання професійної правничої допомоги АО «Радник»; детальний розрахунок витрат до договору №04/03/20-1 від 04.03.2020 року, що містить вид правничої допомоги, вартість витраченого часу та вартість робіт; меморіальний ордер від 05.03.2020 року, що підтверджує оплату позивачем наданих послуг в сумі 7000 грн.

Вказані документи суд вважає належними, достатніми та допустимими доказами, що підтверджують обґрунтованість понесених позивачем витрат на правову допомогу, враховує, що відповідачами у відповідності до вимог ч.6 ст.137 ЦПК України не доведено факт неспівмірності цих витрат.

В зв`язку з цим, враховуючи часткове задоволення позову та пропорційно до задоволених позовних вимог, на користь позивача слід стягнути: з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» судовий збір в сумі 793 грн. 97 коп., витрати на правову допомогу в сумі 6610 грн. 10 коп., а всього стягнути судові витрати в сумі 7404 грн. 07 коп.; з відповідача ОСОБА_2 - судовий збір в сумі 46 грн. 83 коп., витрати на правову допомогу в сумі 389 грн. 90 коп., а всього стягнути судові витрати в сумі 436 грн. 73 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.988,990,1194 ЦК України, ст.ст.6,12,22,29,34,35,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,137,141,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, пені, франшизи - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки,26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) недоплачене страхове відшкодування в сумі 33886 грн. 51 коп., судовий збір в сумі 793 грн. 97 коп., витрати на правову допомогу в сумі 6610 грн. 10 коп., а всього стягнути судові витрати в сумі 7404 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) франшизу в розмірі 2000 грн., судовий збір в сумі 46 грн. 83 коп., витрати на правову допомогу в сумі 389 грн. 90 коп., а всього стягнути судові витрати в сумі 436 грн. 73 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 березня 2021 року.

Суддя С.Ю. Казак