справа № 520/6003/17
судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Мартєва С. Ю.
при розгляді у порядку спрощеного позовного провадження касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер-Граніт» на постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,
Короткий зміст вимог заяви
У травні 2017 року ОСОБА_1 , як законний представник малолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом про визнання прав покупця і визнання правочину щодо одностороннього розірвання договору недійсним.
Позов мотивовано тим, що 16 грудня 2010 року між ТОВ «Полімер-Граніт» і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № Ф4-14, за умовами якого ТОВ «Полімер-Граніт» продало, а ОСОБА_3 придбав майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 4.2 зазначеного договору загальна вартість майнових прав, які передаються покупцеві складає 38 672,00 дол. США, що еквівалентно на день укладення договору 309 376,00 грн. Ця сума є остаточною і може бути змінена лише у випадках, визначених договором або законодавством України.
Згідно з актом прийому-передачі від 08 жовтня 2011 року, товариство передало, а ОСОБА_3 прийняв майнові права на об`єкт нерухомості за договором «А4» - квартиру АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вселилася у спірну квартиру за згодою ТОВ «Полімер-Граніт», проживає там постійно та оплачує житлово-комунальні послуги.
ТОВ «Полімер-Граніт» не зверталося до спадкодавця за його життя або до його спадкоємців з вимогою сплатити заборгованість за договором купівлі-продажу майнових прав, а тому не має права у односторонньому порядку розірвати зазначений договір.
З урахуванням викладеного просила визнати недійсним правочин щодо одностороннього розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № А4-14, укладеного між товариством і ОСОБА_3 у вигляді письмового повідомлення від 06 березня 2017 року № 158, направленого на адресу спадкоємця - малолітнього ОСОБА_2 та визнати за сином спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права покупця за договором купівлі-продажу майнових прав від 16 грудня 2010 року № А4-14.
Із письмового повідомлення відповідача їй відомо, що договір купівлі-продажу від 16 грудня 2010 року № А414 розірвано товариством у односторонньому порядку із 06 квітня 2017 року у зв`язку із порушенням пункту 8.3.1 договору - порушення покупцем строку внесення оплати майнових прав.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, місцевий суд виходив із того, що порядок розірвання договору купівлі-продажу майнових прав відповідає умовам договору та не суперечить нормам матеріального права.

З урахуванням рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року у іншій справі про те, що єдиною спадщиною після ОСОБА_3 є 273 414,28 грн, сплачені ним на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав № А4-14, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також судом першої інстанції встановлено, що 1/3 частку від зазначених коштів успадкувала мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Решта спадкоємців, зокрема ОСОБА_1 у інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

За таких обставин місцевий суд вважав й вимоги позивача про визнання за малолітнім ОСОБА_2 прав покупця за договором купівлі-продажу майнових прав необґрунтованими та недоведеними.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 травня 2019 року рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про визнання правочину недійсним скасовано.

Визнано недійсним правочин щодо одностороннього розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № А4-14 між ОСОБА_3 і ТОВ «Полімер-Граніт» від 16 грудня 2010 року, оформлений письмовим повідомленням від 06 березня 2017 року№ 158, направленим на адресу малолітнього ОСОБА_5 .

Решту рішення місцевого суду залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання правочину щодо розірвання договору купівлі-продажу майнових прав недійсним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що недоплата покупцем грошей за договором купівлі-продажу майнових прав не є правовою підставою для розірвання договору, оскільки смерть спадкодавця є юридичним фактом, унаслідок якого права й обов`язки ОСОБА_3 перейшли до спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ТОВ « Полімер-Граніт» звернулося до суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення місцевого суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою пункт 8.3.1 договору купівлі-продажу майнових прав про те, що продавець має право розірвати договір у односторонньому порядку, якщо порушення покупцем строків оплати майнових прав згідно з пунктом 4.3 цього договору становить більше ніж 30 днів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 16 грудня 2010 року між ТОВ «Полімер-Граніт» і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № Ф4-14, за умовами якого ТОВ «Полімер-Граніт» продало, а ОСОБА_3 придбав майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру у готовності під ключ, яка розташована у об`єкті будівництва за будівельною адресою: 7 км Овідіопольської дороги масив № 10 , паї 195 , 196 , 197 Авангардської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, з наступними характеристиками: № 14 у секції «А4», площею 48,34 кв. м на третьому поверсі, кількістю житлових кімнат - 2.

Згідно з пунктом 3.1 договору, майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором передаються продавцем покупцеві шляхом підписання акта. Акт підписується сторонами не пізніше 25 робочих днів з дня настання останньої із таких подій: здійснення покупцем 100 % оплати вартості майнових прав, визначеної у пункті 4.2 договору, введення об`єкта нерухомості в експлуатацію та здійснення розрахунків відповідно до пункту 4.4 договору.

На підставі пункту 4.2 договору загальна вартість майнових прав, які передаються покупцеві, становить 38 672,00 дол. США, що еквівалентно на день укладання договору 309 376,00 грн. Зазначена сума є остаточною та може бути змінена лише у випадках, передбачених договором або законодавством України.

У жовтні 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № А4-14, якою товариство надало ОСОБА_3 можливість поетапного погашення остаточної вартості майнових прав на об`єкт нерухомості протягом 365 днів з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію.

У подальшому сторонами підписано акт прийому-передачі майнових прав від 08 жовтня 2011 року, за яким товариство передало, а покупець прийняв майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 .

Також між сторонами укладено договір № А4-14/1, на підставі якого товариство передало, а ОСОБА_3 прийняв в тимчасове користування об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі пункту 2.3 договору № А4-14/1, ОСОБА_3 зобов`язаний нести у повному обсязі витрати, пов`язані із утриманням об`єкта нерухомості.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_5 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як убачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 .

За відомостями реєстрації у спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу заведено спадкову справу № 32/2012.

Спадкоємцями ОСОБА_3 є його мати - ОСОБА_4 ,. малолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рівних частках.

Також судами встановлено, що спадкодавець за життя не набув право власності на спірну квартиру у порядку статей 328, 331, 392 ЦК України та Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У березні 2017 року ТОВ «Полімер-Граніт» направило спадкоємцям листи із повідомленням про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 16 грудня 2010 року № А4-14.

Мотивувальна частина

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких слід виходити Верховному Суду та норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майновими правами визнаються будь які права, пов`язані із майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги.

Моментом набуття права власності на майнові права є момент, визначений відповідним правочином.

Судами встановлено, що між товариством та ОСОБА_3 підписано акт прийому-передачі майнових прав від 08 жовтня 2011 року, за яким товариство передало, а покупець прийняв майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі продажу майнових прав № А4-14.

До того ж, з огляду на договір № А4-14/1, товариство передало, а ОСОБА_3 прийняв в тимчасове користування сам об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_3 став власником майнових прав на підставі укладеного договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт інвестування, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що предметом спадкування після нього, з огляду на статтю 1218 ЦК України, мають бути саме майнові права, а не грошові кошти, сплачені за них товариству.

Згідно з частиною четвертою статті 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Судами встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_3 є його мати - ОСОБА_4 , малолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рівних частках.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що із 38 672,00 дол. США вартості майнових прав за договором купівлі-продажу покупцем, у зв`язку із смертю, залишилося недосплачено 4 912,54 дол. США.

Таким чином, ТОВ «Полімер-Граніт» стало кредитором спадкодавця у невиконаному зобов`язанні на 4 912,54 дол. США .

З огляду на статтю 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У своїй касаційній скарзі ТОВ «Полімер-Граніт» само зазначає, що зобов`язання щодо оплати майнових прав за договором № А4-14 купівлі-продажу майнових прав перейшли до спадкоємців з моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Товариство також зазначає, що згідно з додатком № 1 від 08 жовтня 2011 року до договору № А4-14 купівлі-продажу майнових прав, останній строк оплати повинен був відбутися у жовтні місяці 2012 року.

У касаційній скарзі також зазначено, що правонаступниками померлого ОСОБА_3 обов`язок покупця, встановлений пунктом 8.3.1 розділу 8 договору № А4-14 з оплати майнових прав у строки, встановлені пунктом 4.3 договору не виконано протягом чотирьох з половиною років.

Захист майнових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

На підставі частини четвертої статті 1268 ЦК України малолітня та неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо не було подано заяву про відмову від прийняття спадщини відповідно до чинного законодавства. Таким чином незалежно від того чи подавалась заява про прийняття спадщини від імені малолітньої чи неповнолітньою особою, чи була зареєстрована малолітня або неповнолітня особа разом із спадкодавцем на момент смерті - вони приймають спадщину автоматично. Тому подання заяви про прийняття спадщини такими особами не є обов`язковим.

Як убачається із частини другої статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до частини третьої цієї статті, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з частиною четвертою статті 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Останній платіж за договором повинен був відбутися у жовтні місяці 2012 року.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 і ОСОБА_6 у інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7 вже зверталися до ТОВ «Полімер-Граніт» із позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом на частку нерухомого майна у спірній квартирі.

Таким чином розірвання у квітні 2017 року договору купівлі-продажу майнових прав у односторонньому порядку є одностороннім правочином, спрямованим на повернення товариству майнових прав, а по суті (також з урахуванням того, що останній платіж повинен був відбутися у жовтні місяці 2012 року) - простроченою, з огляду на частину четверту статті 1281 ЦК України, вимогою кредитора спадкодавця спадкоємцям.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про те, що недоплата покупцем грошей за договором купівлі-продажу майнових прав не є правовою підставою для розірвання договору, оскільки смерть спадкодавця є юридичним фактом, унаслідок якого права й обов`язки ОСОБА_3 перейшли до спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку та необхідність визнання недійсним одностороннього правочину щодо розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 16 грудня 2010 року, відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає, постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Суддя С.Ю. Мартєв