Справа № 346/5049/19
Провадження № 22-ц/4808/235/21
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Єлісевич О.М.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Лозінського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року, постановлене у складі судді Калинюк О. П. у м.Коломиї,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 29 квітня 1995 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Сокілецькій сільській раді Дунаєвського району Хмельницької області, актовий запис №2. У сторін в шлюбі народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яки на даний час проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6-ти років до 18 років згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» становить 2118 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є батьком сина ОСОБА_5 , часто виїжджає на заробітки за кордон, є молодою працездатною особою, просить стягувати з останнього наїї користь аліменти на утримання сина- ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно.

Стягнення аліментів розпочато з 21 жовтня 2019 року і проводиться до досягнення вказаною дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про стягнення з відповідача 1500 грн аліментів щомісячно, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ОСОБА_2 не надала жодних доказів, які б підтверджували майновий стан відповідача та можливість сплачувати по 3000 грн аліментів на утримання сина щомісячно. Крім того, на його утриманні перебуває мати ОСОБА_7 , яка є людиною похилого віку, пенсіонер та потребує матеріальної допомоги та опіки. Просив зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина до 1500 грн щомісячно.

27 січня 2021 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Зазначає, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів та приховує свої дійсні доходи. Працює найманим працівником на заробітках в Польщі, а тому має стабільний дохід. Щодо утримання ним матір пенсійного віку, то вказує, що він є не єдиною дитиною, ОСОБА_7 допомагають інші повнолітні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Крім того, позивачка є інвалідом третьої групи, немає власного житла, а тому стягнення 3000 грн аліментів на дитину вважає обґрунтованим.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просить їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є батьком сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні. Тому, з урахуванням матеріального стану відповідача, та положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд прийшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі по 3000 грн щомісячно .

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що сторони з 29 квітня 1995 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому в Сокілецькій сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис № 2 (а.с.4)

ІНФОРМАЦІЯ_3 в сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2019 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України вірно врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн щомісячно, суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України не у повній мірі врахував матеріальний стан відповідача, періодичність отримання ним доходів та обов`язок обох батьків на утримання неповнолітньої дитини.

Отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, врахував правила ст. 182 СК України, разом з тим дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів, тому визначений розмір аліментів підлягає зменшенню до 2500 грн щомісячно.

Той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти на його утримання.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не можливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі, у зв`язку з перебуванням на його утриманні матері, оскільки останнім не надано доказів щодо понесених ним матеріальних витрат на таке утримання та лікування.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає зміні та стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову щодо стягнення аліментів у розмірі 2000 грн з заявленої суми позову у розмірі 3000 грн - що становить 67 % (2000 грн* 100%) : 3000 грн) , з ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати на користь держави у розмірі задоволеної частини, що складає 67 % та становить 514,80 грн ( (768.40 грн :100 %)*67%).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судових збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судових збір».

Згідно з частиною сьомою статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн згідно квитанції від 22 грудня 2020 року, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, тому у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати на сплату судового збору у розмірі 380, 35 грн підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний судКеруючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково. Змінити заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 січня 2020 року та зменшити розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 3 000 (три тисячі) гривень до 2500 грн (двох тисяч п`ятсот гривень) щомісячно та стягнутого з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок до 514 (п`ятсот чотирнадцять) 80 грн на користь держави.

Компенсувати ОСОБА_1 380 (триста вісімдесіть) грн 35 коп судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги в цій справі, за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 26 березня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський