ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2901/21 Справа № 181/565/20 Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.

при секретарі Піменовій М.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення грошової суми, сплаченої за ненадані послуги/товар, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про повернення грошової суми, сплаченої за ненадані послуги/товар, відшкодування збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачка зазначає, що ОСОБА_1 запропонував їй за вигідною акційною ціною раннє бронювання туристичного продукту. Позивач сплатила відповідачу у повному обсязі кошти в сумі 53000,00 гривень за туристичні послуги, які 30 червня 2016 року було перераховано на картковий рахунок разом з комісією банку в розмірі 266,33 гривень, позивачка телефоном повідомила відповідача про сплату, чим виконала свої зобов`язання з оплати вартості товару. Однак ОСОБА_1 , у порушення умов угоди, не надано ОСОБА_2 туристичної путівки, при цьому відповідач уникає зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідає, офіс туристичного агентства закрито. З цього приводу позивач неодноразово на власному авто їздила до м. Дніпро для звернення до правоохоронних органів, спілкувалась з друзями відповідача, його батьками, партнерами по бізнесу, втім не вдалось з`ясувати про перерахунок коштів за путівку, а тому ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти за туристичну путівку в сумі 53000,00 гривень, 1768,33,00 гривень завданих збитків на поїздки до м.Дніпро та комісії банку, а також моральну шкоду в розмірі 3000,00 гривень.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення грошової суми, сплаченої за ненадані послуги/товар, відшкодування збитків та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 53000 (п`ятдесят три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 840 (восьмисот сорока) гривень 80 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка надала суду в якості доказів лише копію банківської квитанції щодо перерахування грошових коштів у вказаній сумі на рахунок ОСОБА_1 , а інших доказів укладання угоди про надання туристичних послуг суду не надано, тобто такий доказ вказує лише на факт перерахування коштів, але не вказує з якою метою та за яких підстав отримано зазначені кошти. Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено відповідачу у застосуванні строків позовної давності, починаючи рахувати строк з моменту відмови у прийнятті позову Ленінським районним судом.

ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з апелянтом щодо твердження про необґрунтованість та незаконність рішення суду, вважає його законним та прийнятим з урахуванням усіх норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення у даній справі повністю відповідає зазначеним вище вимогам закону.

За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що неналежне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлене договором або законом.

Судом встановлено, що згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» Межівське відділення, ОСОБА_2 , як платник, 30 червня 2016 року здійснила переказ готівки на загальну суму 53268,33 гривень, в якості оплати туристичної путівки, одержувач: ОСОБА_1 .

Між тим, ОСОБА_1 , у порушення умов угоди, не надано ОСОБА_2 туристичної путівки.

Задовольняючи частково позовні вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач дотримався вимог договору щодо сплати коштів в рахунок надання послуг, що підтверджується дослідженим дублікатом чека, однак відповідач, послуг ОСОБА_2 не надав, як наслідок останньою понесені збитки на суму 53000,00 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення інших збитків та моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а також не довела належними та допустимими доказами те, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями ОСОБА_1 , не зазначила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він діяв як засновник та директор туристичної агенції «Султан Тур», що також вказано у позовній заяві, а не як фізична особа, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні та судом не встановлені дані та обставини про те, що кошти позивач перерахувала туристичній агенції «Султан Тур», натомість містяться беззаперечні докази про перерахування коштів саме ОСОБА_1 та відсутні докази наявності правовідносин з туристичною агенцією «Султан Тур».

Посилання апеляційної скарги на відсутність доказів укладання угоди, спростовуються встановленими судом обставинами, а саме: наявністю квитанції ПАБ КБ «Приватбанк» Межівське відділення ОСОБА_2 , як платник, 30 червня 2016 року здійснила переказ готівки на загальну суму 53268,33 гривень, одержувачем яких є саме ОСОБА_1 та відомостями, які містяться в обвинувальному акті щодо ОСОБА_1 .

Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено відповідачу у застосуванні строків позовної давності, починаючи рахувати строк з моменту відмови у прийнятті позову Ленінським районним судом, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Свідченням переривання строку позовної давності є те, що ОСОБА_2 , як зацікавлена сторона, у 2018 році зверталась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, однак з причини розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України на стадії судового розгляду позов ОСОБА_2 повернуто у зв`язку з пропуском строку подання цивільного позову про що було повідомлено останню листом датованим 22 червня 2020 року.

Згідно штампу Межівського районного суду Дніпропетровської області вх.№2172/20-Вх ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 06 липня 2020 року.

Позовну заяву про відшкодування шкоди завданої злочином ОСОБА_2 подала в рамках кримінального провадження, яке знаходиться на розгляді у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська у відношенні ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190 КК України. (а.с.57).

Однак, ухвалою суду від 06 грудня 2018 року вказаний позов повернуто позивачу, так як нею був порушений процесуальний порядок його подачі, що не позбавляло ОСОБА_2 права звернутися окремо до суду з цивільним позовом, яким вона і скористалась 06 липня 2020 року, подавши до суду такий позов.

Згідно наданої Ленінським районним судом м. Дніпропетровська відповіді від 22 червня 2020 року на адресу позивача, встановлено, що ОСОБА_2 не була повідомлена про результати розгляду її позову у кримінальному провадженні, а саме про те, що її позов повернуто позивачу у зв`язку із пропуском строку подання цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно копії обвинувального акту, наданого представником відповідача до відзиву на позовну заяву (а.с. 77-80) встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 складений 16 червня 2017 року.

За змістом норми статті 161 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, таке право у позивача виникло після встановлених обставин, які містяться в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_1 тобто після 17.06.2017 року.

Таким чином, ОСОБА_2 , здійснивши дії щодо подання цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000620 відносно ОСОБА_1 , що підтверджено матеріалами справи, перервала строк позовної давності по вказаних вимогах.

Після отримання відповіді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року про повернення її позову, нею було подано цивільний позов до Межівського районного суду 26 червня 2020 року тобто в межах строку позовної давності, який порушено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

М.О. Макаров

М.М. Пищида