Справа № 275/507/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

за участю секретаря с/з Марієвської Н.А.,

представника позивача адвоката Штундюка О.А., представника відповідача адвоката Петренка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Крістіна Юріївна, про визнання правочину удаваним та переведення прав та обов`язків покупця, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар К.Ю., про визнання правочину удаваним та переведення прав та обов`язків покупця, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, відповідно до договору дарування від 23.10.2000р. позиваці належить на праві спільної часткової власності 66/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . До 15.04.2020р. іншому співвласнику будинку ОСОБА_2 належало 34/100 частин вказаного будинку. Оскільки у разі продажу частки у спільній частковій власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, у жовтні 2019 року ОСОБА_1 отримала письмове повідомлення від ОСОБА_2 про намір продати свою частку житлового будинку та 21.10.2019р. погодилась з умовами ОСОБА_2 й виявила своє бажання придбати цю частку. В січні 2020 року ОСОБА_1 повторно отримала від ОСОБА_2 повідомлення про продаж частини спірного домоволодіння, змінивши при цьому вартість частки з 115 000 грн. до 240 000 грн. за будинок та 480 000 грн. за частину земельної ділянки. В свою чергу ОСОБА_1 15.02.2020р. підтвердила своє бажання купити частку у будинку, що належить ОСОБА_2 . Інших пропозицій на адресу ОСОБА_1 не надходило. 13.05.2020р. позиваці стало відомо, що 15.04.2020р. ОСОБА_2 подарувала 34/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар К.Ю. Позивачка вважає, що вчинений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування є удаваним правочином, оскільки насправді ОСОБА_2 було подаровано частину будинку ОСОБА_3 за позичку, яку вона не змогла повернути, а тому вважає, що вказаний договір є фактично договором купівлі-продажу частини житлового будинку. На думку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мала на меті продати частину спірного житлового будинку, що підтверджується її неодноразовими зверненнями до позивачки з пропозиціями її купити, однак через неможливість виконати свої грошові зобов`язання перед ОСОБА_3 щодо повернення боргу подарувала йому частину будинку. А це, як вважає позивачка, не договір дарування, а договір купівлі-продажу. Позивачка зазначила, що оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було насправді укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку з порушенням її переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, то вона має право вимагати переведення на неї прав та обов`язків покупця. Просила суд встановити, що договір дарування, укладений 15.04.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала 34/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , фактично був договором купівлі-продажу частини житлового будинку та перевести права та обов`язки покупця на неї.

Відповідачкою ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , згідно якого вона позовні вимоги не визнала через наступне. Так, їй дійсно на праві власності належала частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Через свій вік та неможливість доглядати за будинком вона вирішила знайти покупця на належну їй частину будинку. За порадою нотаріуса вона надіслала ОСОБА_1 пропозицію придбати її частку будинку за 115 000 грн., на що отримала заяву від 21.10.2019р. зі згодою ОСОБА_1 купити частину будинку за вказану суму. Однак в неофіційній розмові ОСОБА_1 повідомила їй, що не бажає купувати її частку, оскільки ще не знайшла покупця на увесь будинок, відмовлятись від свого переважного права на частку вона не збирається, однак грошей її купити в неї немає. 22.01.2020р. ОСОБА_2 знову звернулась до ОСОБА_1 з пропозицією купити її частку житлового будинку та частку вже на той час приватизованої нею земельної ділянки, збільшивши суму продажу до 288 000 грн. 15.02.2020 року ОСОБА_1 знову надіслала їй згоду на купівлю її частки, втім, оформлювати договір у нотаріуса ОСОБА_1 не бажала через відсутність коштів. Зневірившись у можливості продати свою частку у спірному будинку через перешкоди з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вирішила її подарувати своєму давньому знайомому ОСОБА_3 , який опинився у скрутному становищі, не мав житла, тому мешкав у її частці спірного будинку понад рік до цього. Зазначила, що жодних боргових зобов`язань в неї перед ОСОБА_3 не було та доказів цього позивачкою суду не надано. Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В свою чергу представником позивачки адвокатом Штундюком О.А. було подано відповідь на відзив ОСОБА_2 , з якого вбачається, що той факт, що відповідачка ОСОБА_2 бажала продати належну їй частку у будинку АДРЕСА_1 , самою відповідачкою не заперечується, однак, на думку представника позивачки, ОСОБА_2 не бажала її продавати саме ОСОБА_1 . Вважає, що факт укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 саме договору купівлі-продажу частки спірного будинку підтверджується повідомленням з Брусилівського відділу поліції про те, що ОСОБА_2 мала боргові зобов`язання перед ОСОБА_3 і тому надала йому право на проживання у будинку, а також фактом укладення правочину щодо відчуження спірного майна не за місцем його знаходження, а у м. Києві. Просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар К.Ю. надійшли пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 , згідно яких третя особа позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, оскільки вважає, що до матеріалів позовної заяви не додано доказів наявності договору позики у письмовій формі, який укладався б між позичальником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та який би припинився у спосіб передачі кредитору майнових прав боржника у вигляді 34/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка є предметом спору. Це, на думку третьої особи, свідчить про відсутність підстав стверджувати про припинення позикових зобов`язань у спосіб переоформлення права власності на частку нерухомого майна, вчиненого договором дарування, який удаваним вважати підстав немає. Просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.06.2020р. у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та справу було призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Штундюк О.А. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Співвідповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надіслали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Петренко В.П. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, в задоволенні якої просив відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар К.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи в її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 66/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 23.10.2000р. (а.с. 6, 7).

Власниця інших 34/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 двічі 11.10.2019р. та 22.01.2020 року повідомляла ОСОБА_1 про свій намір продати належну їй частку вказаного будинку, надсилаючи відповідні нотаріально посвідчені заяви, при цьому ОСОБА_1 двічі погоджувалась придбати вказану частку будинку, оформлюючи свій намір відповідними нотаріально посвідченими заявами від 21.10.2019 та 15.02.2020 р. відповідно ( а.с. 13-16).

Також встановлено, що 15.04.2020р. ОСОБА_2 подарувала належні їй на праві власності 34/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, на якій розташована належна їй частка житлового будинку, площею 0,0260 га, ОСОБА_3 . Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар К.Ю. (а.с. 134-135).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 235 ЦК України визначається, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, що договір дарування частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 15.04.2020р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений як удавана угода, що приховує іншу угоду - договір купівлі-продажу цієї частки.

Так, факт звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з пропозицією продажу своєї частки у спірному домоволодінні укладення в подальшому удаваного договору дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підтверджує.

Довідка ДОП Брусилівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 15.03.2020р. за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих в ЄО № 308 від 15.02.2020 та ЄО № 357 від 20.02.2020, на яку посилається позивачка як на доказ існування боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , з якої вбачається, що ОСОБА_2 віддала в оренду свою частину будинку згідно договору позички житлового приміщення ОСОБА_3 (а.с. 21) також, на думку суду, не підтверджує удаваності укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору дарування. Більш того, з вказаної довідки взагалі незрозуміло, на підставі чого ДОП Брусилівського ВП було встановлено вказані обставини, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в поданих до суду заявах та відзиві викладені в позовній заяві ОСОБА_1 факти заперечували.

Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 не надала, з огляду на що підстави для їх задоволення в суду відсутні.

З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Крістіна Юріївна, про визнання правочину удаваним та переведення прав та обов`язків покупця, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

СУДДЯ О.С. Данилюк