КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/9/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/4184/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство

«ДТЕК Київські регіональні електромережі»

відповідачі ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі», подану через представника Сергєєву Валентину Олексіївну, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кравченка М.В., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

у січні 2020 року ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просило стягнути з заборгованості з оплати електроенергії у сумі 151 873,82 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 28.10.2009 з ФОП ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії. Відповідно до цього договору ПрАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі», здійснює постачання електричної енергії до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником зазначеного приміщення є ОСОБА_2

16.03.2009 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди приміщень б/н, згідно умов якого термін оренди складав 12 місяців з моменту прийняття приміщення за актом здачі-приймання. Термін оренди за цим договором вважався пролонгованим на такий же строк і на тих же умовах, в разі, якщо жодна зі сторін в кінці терміну оренди (за 30 календарних днів) не заявить про припинення цього договору.

Проте свої зобов`язання за договором споживач не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 21.11.2019 складає 151 873, 82 грн, з яких 92 110,31 грн оплата за активну енергію за період з 13.08.2014 до 01.08.2018; 1 851,05 грн перевищення договірної величини; 11 183, 18 грн річні відсотки за період 06.04.2018 по 07.11.2019; 46 375,46 грн інфляційні відсотки з 06.04.2018 по 07.11.2019; 353,82 грн пеня за період з 06.03.2018 по 07.03.2019.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.12.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме суд не врахував, що ОСОБА_2 була залучена співвідповідачем. До того ж ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі, оскільки вона не виконала зобов`язань щодо розірвання договору у разі припинення господарської діяльності або договору оренди. Обов`язок споживача оплатити за надані послуги передбачено Законом України «Про житлово - комунальні послуги». Суд послався на норми процессуального права, які не застосовувалися при розгляді данного спору, а положення статей 526, 626, 628, 629 ЦК України, які необхідно застосувати у даних правовідносинах вказують на підставність заявленого позову.

У відзиві ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала та зазначила, що не використувала приміщення та не отримувала послуг від позивача за період, за який нараховано заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.10.2009 між ПрАТ «Київобленерго» правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії, згідно умов якого відповідач є споживачем електричної енергії. Відповідно до вказаного договору ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» постачає електричну енергію, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 1.1 договору позивачем взято на себе зобов`язання постачати електричну енергію відповідно до умов договору, а відповідачем взято на себе зобов`язання оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни передбачені договором.

Власником вищезазначеного приміщення є ОСОБА_2

16.03.2009 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди, за яким в оренду передано приміщення загальною площею 80 кв м, які розташовані на першому поверсі будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою : АДРЕСА_1 .

Згідно заяви, посвідченої ПН КМНО Зубковою О.Є. зареєстрованої в реєстрі за № 660, ОСОБА_2 підтверджує, що договір оренди нежилого приміщення від 01.03.2009 б/н, укладений між нею та ФОП ОСОБА_1 , розірваний з 13.12.2013. Орендоване приміщення повернуто їй, як власнику 13.12.2013, про що складений акт прийому-передачі, орендарем ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що укладений між відповідачами договір оренди розірвано, а приміщення передано власнику, тому відповідач фактично не користувалась даним приміщенням, не споживала електричну енергію, та не є належним відповідачем за даним позовом.

Колегія суддів розглянувши справу виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 та п. 10 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або відмовиться від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Позов заявлено з підстав не виконання ОСОБА_1 умов договору про постачання електричної енергії, який укладено між ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» та ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 22 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Постачання електроенергії відбувалося у приміщення загальною площею 80 кв м, які розташовані на першому поверсі будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де ФОП ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність. Для особистих потреб ОСОБА_1 постачання електроенергії за цим договором не здійснювалося, а відтак остання не є споживачем цих послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Нарахування за послуги відбувалося по тарифам, встановлених для юридичних осіб, а не для фізичних осіб.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2019 у справі № 214/4137/17 та від 09.10.2019 у справі № 127/23144/1 дані спори підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

Суд не перевірив належним чином характер правовідносин, що виникли між сторонами, не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, не звернув уваги на те, що спір між сторонами виник у зв`язку із здійсненням ОСОБА_1 господарської діяльності та помилково розглянув спір у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд питання даного спору віднесено до юрисдикції господарського судочинства.

Роз`яснити позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Постанова складена 24.03.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик