РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/468/19

Провадження №2/568/328/21

24 березня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

за участі відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у загальному розмірі 19650 грн. та понесених судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 18.08.18 року між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики. Вказаний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com. На підставі вказаного договору на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики у розмірі 3000 грн. зі строком повернення коштів до 18.08.2018 року включно та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 2% за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою.

Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком в сумі 19650 грн.

Ухвалою від 05.01.21 р. позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою від 10.02.21 р. розгляд справи відкладено.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив вимоги позову та наголосив на тому, що кредитні кошти не отримував, електронний договір не підписував. Вважає позов необгрунтованим та таким, що задовлоенню не підлягає.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Разом з тим, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позовні вимоги та просив відмовити в позові.

Зокрема, зазначив, що відповідач договір позики не підписував, від його імені підписано невідомою особою; смс-код на телефонний номер відповідача для підписання договору не надходив; кредитні кошти відповідач від позивача не отримував, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали та обставини справи, суд враховує наступне.

18.08.2018 року між ТОВ «Фінансова Компанія Є Гроші» та ОСОБА_1 укладено договір № -033179 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https//e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору.

Підписом, згідно якого відповідач погодилася на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС повідомлення з кодом 370191, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін» (а.с. 18).

Згідно умов договору позикодавець надав відповідачці кредит в сумі 3 000 грн. строком на 24 день (п. 5.2 Договору).

Дата повернення позики - не пізніше 23:00год. 10.09.2018р. включно (п. 5.4 Договору).

Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 671,1 грн. за 24 днів (п. 3.2).

Відповідно до умов п. 10.1.3 договору позичальник зобов`язався вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою.

Крім того, сторони підписали додаток до договору, яким встановили графік періодичності та розміру платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Факт перерахування грошових коштів за договором в розмірі 3000 грн. відповідачу підтверджується платіжним дорученням № 6031 від 18.08.2018 року на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 26).

Однак, відповідач належним чином не виконав умови договору в частині повернення коштів, внаслідок чого станом на 15.01.2019 р. виникла заборгованість в сумі 19650 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за кредитом, 7740 грн. заборгованість по процентам, 8910 грн. заборгованість за пенею.

15.01.2019 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» та ТОВ «ФК Є Гроші» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1.

Відповідно до умов договору, ТОВ «ФК Є Гроші» відступив Фактору - позивачу у справі свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі за договором № 764374 від 18.08.2018 р., що підтверджується копією договору та витягом з акту прийому-передачі Прав Вимоги згідно договору факторингу.

Листом-повідомленням від 04.01.2019 року № 93 ТОВ «ФК Є Гроші» повідомлено відповідача про відступлення своїх прав вимоги по договору від 18.08.2018 року позивачу (а.с.50) та копією реєстру відправленої кореспонденції (а.с.51).

Аналізуючи обставини справи, суд враховує наступні пложення чинного законодавства..

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор можепередаватися суб`єктомелектронної комерції,що пропонуєукласти договір,іншій стороніелектронного правочинузасобом зв`язку,вказаним підчас реєстраціїу йогосистемі,та додається(приєднується)до електронногоповідомлення відособи,яка прийнялапропозицію укластидоговір (пункт12частини першоїстатті 3Закону №675-VIII).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщена на веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку.

Такі дії сторін відповідають приписам статей 6, 627, 1046, 1047 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом форми правочину.

Оскільки, договір укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що за нормами Закону України «Про електронну комерцію» є одним із способів волевиявлення сторони на укладення договору та має правові наслідки письмового правочину, при цьому, факт отримання позики відповідачем підтверджується платіжним дорученням про перерахування коштів у сумі 3000 грн., суд дійшов висновку, що у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доводи відповідача про те, що відповідач кредитні гроші від позивача не отримував, договір не підписував, від його імені підписано іншою особою, не підтверджені належними та допустимим доказами.

Разом з тим, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що платіжне доручення № 6031 від 18.08.2018 р. не є первинним бухгалтерським документом в розумінні ЗУ "Про бухгалтерський облік", оскільки, платіжне доручення (відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті) це - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, товариством повністю виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредитні кошти в сумі 3000 грн..

Однак, відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов Договору не повернув, що призвело до виникнення заборгованості за договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені за прострочку платежу повинен встановлюватися за згодою сторін, тобто в договорі (стаття 1 Закону).

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За умовами договору сторін (п. 3.2) сума процентів за користування позикою становить 671,1 грн. за 24день.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що договір про надання позики між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» та відповідачем укладений на один місяць і зазначено в договорі дату повернення позики - не пізніше 23:00 годин 10.09.2018 року включно, підстави для стягнення процентів за користування кредитом та пені після спливу визначеного договором строку кредитування відсутні.

Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача проценти та пеню, що передбачені умовами кредитного договору, за межами строку його дії за період з 11.09.2018 року по 15.01.2019 року (відповідно до змісту позовних вимог) відсутні.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає сума одержаної позики -3000 грн. та розмір обумовлених договором процентів в межах строку кредитування - 671,1 грн.

Аналогічна правова позиція містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 15.01.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, відповідно до якого клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов`язався оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями по кредитних договорах, укладених з боржником, у зв`язку з чим гарантії, наданні боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими Фактору, а також до фактора перейшли всі пов`язанні з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Доводи відповідача про те, що повідомленні про відступлення від 04.01.2019 р. зазначена заборгованість в сумі 19650 грн. станом на 15.01.2019 р., не підтверджує відсутність заборгованості перед позивачем та не звільняє відповідача від виконання кредитних зобов`язань.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. заборгованості по кредиту та 671,1грн. процентів.

Судові витрати відповідно до ст.. 141 ЦПК України слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст..ст. 263-265, 268, 273, 277, 280, 281, 282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВ «Фінансова компанія«Преміум Актив» до ОСОБА_1 - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія«Преміум Актив» (49094, м. Дніпро, вул.. Мандриківська, 66, код 41797188) 3000 грн. заборгованості за кредитом та 671,1 грн. заборгованості по процентам та 359,22 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Радивидівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного текста.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлено 25.03.2021 р.

Суддя А.О. Сільман