Справа №265/6358/20
Провадження №2/265/232/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/6358/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, 3-я особа: Орган опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_4 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника 3-ї особи - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про позбавлення їх батьківських прав, посилаючись в обґрунтування позову на те, що відповідачі є батьками онуки позивачки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що близько 13 років мати дитини участі у вихованні дитини не приймає, мешкаючи окремо, будучим прибічником «Свідків Ієгови». До народження онуки позивачки ОСОБА_2 отримав черепно-мозкову травму, наслідки якої до теперішнього часу прогресують. Додавала, що онука приблизно з 2-річного віку мешкала з батьком. При цьому з 4 р. 6 м. до 6 років дитина проживала спільно з позивачкою в Англії, де остання була забезпечена житлом та роботою. Потім дитина до 11 років мешкала із батьком в м. Маріуполі, після чого протягом 2012 - 2013 років онука мешкала із батьком в м. Харкові, після чого переїхала до АР Крим, звідки ОСОБА_2 повернувся із донькою у 2019 році. З 2020 року неповнолітня ОСОБА_6 навчається Маріупольському «Ліцеї-школі № 14». Зазначала, що на теперішній час ОСОБА_2 не має можливості забезпечувати та утримувати свою дитину, він схильний до насильства, позбавляє свою доньку соціальних контактів та спілкування. Так 16 липня 2020 року на підставі побутової сварки з дитиною за місцем мешкання відповідача було викликано поліцію, працівники якої привели ОСОБА_7 до позивачки, де станом на теперішній час дитина мешкає. Додавала, що ОСОБА_7 перебувала у пригніченому стані, бо побоюється батька, до якого повертатися не бажає. Натомість, зараз дитина займається танцями, йогою, українською мовою та літературою, яку вона цілком забезпечує усім необхідним для її розвитку. Вказувала, що мати ОСОБА_7 ухилилася від участі у житті своєї доньки, матеріальної допомоги на утримання не надає, її життям, здоров`ям, вихованням та розвитком не займається. Крім того, мати ОСОБА_7 була позбавлена батьківських прав у 2011 році відносно свого старшого сина за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя. Оскільки відповідачі не піклуються про свою доньку, не дбають про її нормальне самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступу до культурних цінностей, то тим самим, вважала, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі переліченого просила суд позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка, ОСОБА_1 , у судовому засіданні вказувала, що відповідачі усунулись від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, ОСОБА_7 , бо не цікавляться її життям та здоров`ям, хоча жодних перешкод нею у спілкуванні батьків з донькою не чиниться. Таким чином вихованням та утриманням дитини займається виключно вона, маючи намір оформити опіку над дитиною, оскільки її син має певні проблеми з психічним станом здоров`я після травми голови десять років потому. Нажаль, через відмову від лікування підтвердження інвалідності відповідача не має, оскільки він не має бажання проходити медичне обстеження. Зазначала, що у такому стані здоров`я ОСОБА_2 не може виховувати свою дитину та піклуватись про неї. Також заперечувала покази ОСОБА_3 , вказуючи, що з 2008 року ОСОБА_7 мешкала з ОСОБА_2 окремо від ОСОБА_3 , яка лише інколи навідувалась до доньки у Криму та в м. Харкові протягом 2011 - 2019 років. Додавала, що ОСОБА_3 не надає матеріальної допомоги своїй доньці, ОСОБА_7 , та не підтримує із нею контакту. Зважаючи, що вона не має законних прав без рішення суду опікуватися інтересами онуки, ОСОБА_7 , просила суд задовольнити позов повністю.

У судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_4 , заявлені позовні вимоги підтримала повністю, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. При цьому представник позивачки, ОСОБА_4 , вказувала, що відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні надала свідчення, які не відповідають дійсності, оскільки її доводи нічим не підтверджені, зокрема, щодо її проживання разом із неповнолітньою ОСОБА_6 . В той же час відомостей, де на теперішній час фактично мешкає та перебуває батько дитини, ОСОБА_2 , немає, оскільки він жодної участі у виховані доньки не приймає, а ОСОБА_7 не бажає із ним жити. Просила задовольнити позов.

Відповідач, ОСОБА_2 , до судового засідання не з`явився за невідомих суду причин вкотре, будучи про день та час слухання справи повідомленим належним чином, не надавши суду заяв про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка, ОСОБА_3 , не визнаючи заявлені вимоги, вказувала в суді, що вона не відмовлялась від своєї доньки. Натомість, спілкуватися із донькою їй заважали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , бо дитина мешкала в Криму, в Мелітополі, в Харкові, в Англії, а правоохоронні органи не реагували на це. Однак із позовом для захисту своїх прав вона не зверталась до суду. Вказувала, що вона боялась ОСОБА_2 , тому не заперечувала проживанню дитини окремо від себе. До цього донька мешкала із батьком з 2011 року по вересень 2019 року, з яким вона також мешкала у Криму. Після того, вона мешкала із донькою та ОСОБА_2 в м. Мелітополь. Тому зазначала, що вона не мешкає із донькою лише з січня 2020 року, коли вона розійшлась із ОСОБА_2 . Однак вона продовжувала навідуватись до ОСОБА_7 в м. Маріуполі, яка залишилась мешкати із батьком. При цьому ОСОБА_7 не бажає мешкати із нею. Знає, що з серпня 2020 року донька мешкає із бабусею через конфлікт із батьком, ОСОБА_2 . Додавала, що вона таємно продовжує спілкуватися із ОСОБА_7 . Також зазначала, що вона забезпечує свою доньку разом із ОСОБА_2 .

Представник третьої особи, ОСОБА_5 , вказувала в суді, що нею проводився огляд місця проживання ОСОБА_3 , житлового приміщення, яке не належить ОСОБА_3 , де однак, створені нормальні умови для проживання. Додавала, натомість, що неповнолітня ОСОБА_6 стверджувала, що з 2 років вона майже не бачила свою мати, оскільки мешкає весь час окремо від неї. Тому у житті дитини ОСОБА_3 не приймала участі, як вказувала дитина. На теперішній час вихованням дитини займається ОСОБА_1 , оскільки у ОСОБА_7 виник конфлікт із батьком в 2020 році. При цьому ОСОБА_7 бажає мешкати із ОСОБА_1 . Просила суд винести рішення з максимальним врахуванням інтересів дитини.

Суд зазначає, що у судове засідання, призначене на 26 березня 2021 року об 13-00 год. відповідачка, ОСОБА_3 не з`явилась за невідомих суду причин, будучи про день та час слухання справи повідомленою належним чином, не надавши суду жодних клопотань чи заяв щодо її неявки.

В той же час суд зауважує, що відповідно до аналізу ч. 1-3 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Натомість, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Вказані положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13.

Таким чином суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що поданий позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про народження, виданого 28 листопада 1981 року Палацом новонароджених м. Харкова, актовий запис № 5485 від 4 червня 1975 року, вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого вказана ОСОБА_1 (а. с. 13).

Проходження стаціонарного лікування ОСОБА_2 з 14 лютого 2005 року по 2 березня 2005 року, 30 травня 2005 року по 10 червня 2005 року, з 7 липня 2008 року по 25 липня 2008 року від наслідків важкої черевно-мозкової травми, перенесеної ним у 2005 році, підтверджується випискою з медичної карти № 8021 та виписками № 1922 та № 6760 (а. с. 14, 15, 16).

Згідно із свідоцтвом про народження, виданим повторно 18 липня 2020 року відділом ДРАЦС по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1555 від 13 травня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 9).

На підставі інформації школи м. Євпаторія вбачається, що ОСОБА_6 навчалась у Новоозерновській загальноосвітній школі м. Євпаторія з 31 серпня 2012 року по 28 вересня 2012 року, після чого вибула до м. Харків. В подальшому з 16 січня 2013 року ОСОБА_6 знову була зарахована до такої школи, де навчалась до 21 лютого 2015 року (а. с. 18).

За інформацією Харківської школи № 108 від 31 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 діцсно навчалася у такій школі з 19 вересня 2012 року по 21 січня 2013 року (а. с. 19).

За психолого-педагогічною характеристикою від 18 вересня 2020 року НВК «Ліцей-школа № 14» м. Маріуполя вбачається, що ОСОБА_6 навчається у школі з січня 2020 року, влаштовуванням якої до школи займались батько ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_1 , а мати дитини, навпаки, не приділяє уваги вихованню доньки та з класним керівником зв`язку не підтримує, батьківські збори не відвідує. До липня 2020 року дитина мешкала із батьком. За весь час навчання ОСОБА_7 вихованням дитини займалась бабуся ОСОБА_1 , яка забезпечує онуку матеріально, систематично відвідує батьківські збори, постійно цікавиться шкільним життям ОСОБА_7 , підтримує зв`язок з класним керівником (а. с. 16).

На підставі довідки про склад родини від 17 серпня 2020 року КСН «Жемчужний» вбачається, що по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 мешкає разом із онукою, ОСОБА_6 (а. с. 22).

Відповідно до довідки КНП Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Маріуполя» від 30 листопада 2020 року дитиною ОСОБА_6 разом з бабусею ОСОБА_1 укладено декларацію про вибір лікаря 17 січня 2020 року та лікарню з дитиною завжди відвідує бабуся ОСОБА_1 (а. с. 60).

Згідно із інформацією КЗ «Міський центр позашкільної роботи за місцем мешкання» від 1 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_6 відвідує хореографічний гурток «Ліра» на базі ЦДЮТ «Веселка» (а. с. 61).

За інформацією ФОП ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_6 відвідує йога-клуб «Мята», куди дитину записала бабуся, ОСОБА_1 , яка придбала онуці абонементи на заняття там з січня по березень 2020 року та з серпня 2020 року по листопад 2020 року (а. с. 62).

За висновком Органу опіки піклування від 5 березня 2021 року вбачається, що Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради за рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_6 залишив на розсуд суду.

У вказаному висновку Органу опіки піклування, зокрема, мається посилання на співбесіду з ОСОБА_6 , проведену 28 грудня 2020 року, якою встановлено, що дитина мешкає з бабусею, а мати дитини з нею не проживає, яку ОСОБА_7 бачила лише декілька разів за все життя. При цьому дівчинку виховує ОСОБА_1 , яка дбає про її здоров`я, забезпечує її всім необхідним: одягом, продуктами харчування. Між нею та бабусею склались хороші відносини, яку вона любить. Натомість ОСОБА_3 не спілкується з донькою та не вітає з днем народження. Також вказано, що деякий час ОСОБА_7 жила із батьком, але він постійно намагався забороняти їй спілкуватись з друзями, тому між ними виникали сварки.

Крім цього неповнолітня ОСОБА_6 , допитана в судовому засіданні, вказувала, що її батьки належним чином не опікуються її життям, бо створюють перешкоди, зокрема, для отримання паспорту громадянина України після досягнення 14 років. Додавала, що мати взагалі не приймала участь у її житті. Зазначала, що вона фактично мешкала у бабусі чи із батьком. Однак, після травмування голови батько став поводитись інакше, більш агресивно, внаслідок чого у неї виникали конфлікти із батьком, тому вона з рештою переїхала до бабусі, де з літа 2020 року мешкає окремо від батька, який у свою чергу до неї не навідується. Навпаки, вона до нього інколи приходить, передає їжу від бабусі. Тому вона бажає жити саме з бабусею, яка влітку 2020 року повернулась з Англії. Зазначала, що бабуся для неї створила гарні умови для проживання. Натомість, у батька брудно та погано із харчами. Додавала, що батько її лякав останнім часом та грубо обходився із нею, замахувався рукою на неї та двічі застосовував фізичне насилля.

Допитана свідок ОСОБА_9 вказувала суду, що вона є сусідкою родини ОСОБА_1 , тому знайома із позивачкою, онукою ОСОБА_7 та сином ОСОБА_2 , у якого після травми дійсно стан здоров`я погіршився. Зазначала, що ОСОБА_7 почала мешкати з 1,5 років із бабусею та татом по АДРЕСА_1 . Знає, що свого часу ОСОБА_2 разом із ОСОБА_7 поїхали у Крим, куди позивачка відсилала кошти ОСОБА_2 для своєї онуки, ОСОБА_7 . При цьому заперечувала будь-яку участь матері ОСОБА_7 у її вихованні. Додавала, що на теперішній час батько дитини не може виховувати дитину, а також застосує до дитини насилля. На теперішній час ОСОБА_7 з 2020 року мешкає окремо від ОСОБА_2 з бабусею, яка повністю забезпечує дитину усім необхідним.

Свідок ОСОБА_10 вказувала суду, що є сусідкою ОСОБА_1 , тому знає її родину, а також онуку позивачки, ОСОБА_7 , яка з малку мешкала разом із позивачкою та своїм батьком по АДРЕСА_1 , бо мати дитини не мешкала зі своєю дитиною з того часу. У свою чергу після травми голови ОСОБА_2 не у змозі виховувати свою доньку. Натомість, позивачка повністю замінює ОСОБА_7 батьків, бо опікується її добробутом, здоров`ям та вихованням. Вказувала, що ОСОБА_2 відноситься погано до своєї матері, що стало відбуватися після його травми голови, оскільки безпідставно агресивно із нею поводиться, що доходить до того, що він б`є свою матір. Отже, вважала, що батьку не можна віддавати дитину, ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_11 вказувала, що давно знайома із позивачкою та її сином, ОСОБА_12 , оскільки він навчався у школі, де вона викладала французьку мову, який був дуже здібним. Знає, що він навчався в США, після чого повернувся до України, де однак отримав травму голови, після чого змінився та став сильно адресувати по відношенню до своєї матері та інших близьких осіб, зокрема, своєї бабусі, яку навіть штовхнув, внаслідок чого та зламала собі кістку стегна. У свою чергу ОСОБА_3 самоусунулась від виховання своєї доньки, оскільки її вихованням не займалась та участі у житті дитини не приймала, до дитини не навідувалась та не робить цього досі, а дитина фактично мешкала з народження або з батьком, або з бабусею. Так у віці 4 р. 6 м. ОСОБА_7 із бабусею мешкала у Англії, після чого, повернувшись до України, стала мешкати із батьком. Додавала, що наразі позивачка утримує як свою онуку, ОСОБА_7 , так й свого сина, ОСОБА_2 . Натомість, ОСОБА_3 не приймає жодної участі у вихованні дитини.

Свідок ОСОБА_13 вказувала суду, що знайома із ОСОБА_1 давно, яку характеризує позитивно, яка виховувала ОСОБА_2 добре, дала йому гарну освіту. Після народження у ОСОБА_2 доньки, мати ОСОБА_7 майже одразу усунулась від виховання дитини, тому ОСОБА_7 мешкала із бабусею та батьком. Однак після отримання травми голови ОСОБА_2 став себе почувати погано, став агресивним, нестримним, бо міг накинутись на своїх рідних, мати та бабусю, а також агресивно себе поводить із ОСОБА_7 . Так поведінка стала приводом того, що ОСОБА_7 забрала до себе ОСОБА_1 , де дитина наразі мешкає, з якою повністю перестав спілкуватись ОСОБА_2 . У свою чергу позивачка створила гарні умови для проживання своєї онуки, ОСОБА_7 , за місцем свого мешкання.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що восени 2020 року йому зателефонувала позивачка, запросивши його до квартири по АДРЕСА_1 , де мешкає її син, ОСОБА_2 , щоб полагодити приладдя, де він був свідок того, як відповідач грубив своїй матері, погрожував їй насиллям, став душити ОСОБА_1 , після чого за волосся виштовхав позивачку з квартири, а також намагався зашкодити свідкові. Свідок вступися та відтягнув відповідача від матері, викликавши поліцію. Його вразила агресивна та неадекватна поведінка ОСОБА_2 по відношенню до рідних людей. Додавав, що випадки агресії відповідача є постійними, оскільки він був чотири рази свідок такої поведінки ОСОБА_2 до своєї матері. Також він був очевидцем того, як відповідач грубив своїй доньці, ОСОБА_7 , внаслідок чого дитина була вимушена ховатися від батька.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона знайома лише із позивачкою, яку характеризує виключно позитивно, яка дуже добре ставиться до своє онуки, ОСОБА_7 , з якою ОСОБА_1 відвідує регулярно заняття з укріплення здоров`я, де ОСОБА_7 займається йогою та бігом.

Свідок ОСОБА_16 вказувала, що знає на протязі 7 років позивачку, яку характеризує позитивно. Додавала, що ОСОБА_1 разом із онукою, ОСОБА_7 , відвідує на протязі 3-4 місяців заняття зі зміцнення здоров`я, де також люди спілкуються та гарно проводять час. Зазначала, що відносини у ОСОБА_7 з бабусею дуже добрі.

У свою чергу допитаний з боку відповідачки свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні вказував, що він знайомий із ОСОБА_3 по службі у церкві, оскільки відноситься до «свідків ОСОБА_18 ». Зазначав, що колись багато років потому він її бачив із донькою. Однак він із ОСОБА_7 особисто не знайомий. Зазначав, що був нещодавно свідком того, що ця дитина не бажає спілкуватися із ОСОБА_3 .

Також свідок ОСОБА_19 вказував суду, що він із ОСОБА_3 мешкає у цивільному шлюбі останні 5 років. Вказував, що він із нею тричі їздив до Криму та одного разу до м. Мелітополь, де свого часу мешкали донька ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , зі своїм батьком. Стверджував, що ОСОБА_2 не віддавав ОСОБА_7 матері всі ці рази та не давав доньці спілкуватися із мамою. Додавав, що у січні 2020 року він відвозив ОСОБА_3 для дачі згоди на оформлення паспортних документів на ОСОБА_7 до приміщення паспортного столу, де відбувся конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Зазначав, що ОСОБА_7 не бажає спілкуватися із мамою, втікає від неї, коли та хоче із нею контактувати.

За актом обстеження умов проживання від 23 лютого 2021 року вбачається, що представником служби у справах дітей оглянуто приміщення двокімнатної кв. АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_3 із ОСОБА_19 , де мається окрема кімната для дитини з ліжком та шафою (а. с. 133).

З характеристики з місця роботи вбачається, що ОСОБА_3 працює в КП «МТТУ» з 6 березня 2020 року, де зарекомендувала себе з позитивного боку (а. с. 134).

Суд звертає увагу на те, що постанова від 10 жовтня 2011 року про відмову у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 щодо відібрання у неї дитини 5 жовтня 2011 року відповідачем, ОСОБА_2 , постанова від 23 листопада 2008 року про відмову у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 щодо відібрання у неї дитини 26 серпня 2008 року відповідачем, ОСОБА_2 , а також відомості про відмову у порушенні кримінальної справи від 27 червня 2012 року за заявою ОСОБА_3 щодо встановлення місця проживання дитини - доводять звернення відповідачки до правоохоронних органів щодо повернення їй доньки, ОСОБА_7 , батьком останньої, ОСОБА_2 (а. с. 136, 138, 139).

Натомість, суд зазначає, що за заявами ОСОБА_3 не було встановлено протиправних дій з боку батька дитини, ОСОБА_2 , з яким мешкала ОСОБА_7 , а також ОСОБА_3 , в тому числі за рекомендаціями правоохоронних органів, до суду для вирішення спору між батьком ОСОБА_7 не зверталась ані щодо визначення місця проживання ОСОБА_6 , ані з позовом про повернення матері такої дитини.

До того ж вказані звернення ОСОБА_3 носили епізодичний характер та стосувалися періоду часу, який давно минув (10 років потому).

На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За ч. 3 ст. 55 Закону України «Про освіту» батьки здобувачів освіти зобов`язані, крім іншого, сприяти виконанню дитиною освітньої програми та досягненню дитиною передбачених нею результатів навчання, а також дбати про фізичне і психічне здоров`я дитини, сприяти розвитку її здібностей, формувати навички здорового способу життя.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також якщо жорстоко поводяться з дитиною.

Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки зі своєю донькою, ОСОБА_7 , не спілкується, не відвідує її, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться здоров`я, життям, інтересами доньки, а також ухиляється від утримання такої дитини, що триває на протязі останніх дванадцяти років.

При цьому суд відхиляє доводи ОСОБА_3 щодо того, що вона мешкала зі своєю донькою тривалий час та матеріально їй допомагала, оскільки такі відомості не були підтверджені у судовому засіданні будь-якими доказами, а, напроти, були спростовані свідченнями допитаних судом свідків, в тому числі з боку відповідачки, з яких вбачається, що ОСОБА_3 щонайменше з 2011 року не мешкає зі своєю донькою та матеріально не утримує її.

Вказані обставини були також підтверджені в суді поясненнями допитаної неповнолітньої дитини, ОСОБА_6 .

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої ОСОБА_6 , що свідчить про підтвердження підстав обґрунтування позову ОСОБА_1 , які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідачка, будучи матір`ю ОСОБА_6 протягом тривалого часу не піклується своєю донькою, не займається її вихованням, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим фактично від участі у вихованні дитини відмовилась.

Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини, у якої був повністю втрачений контакт із матір`ю, для реалізації її прав та дотримання її інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вирішуючи питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , суд виходить з наступного вмотивування.

Судом встановлено, що протягом останніх чотирнадцяти років (до літа 2020 року) у вихованні неповнолітньої ОСОБА_6 участь приймав її батько, з яким вона здебільшого мешкала протягом свого життя.

Також у судовому засіданні не було доведено позивачкою, що стан здоров`я відповідача, ОСОБА_2 , значним чином погіршився з часу його проживання разом із донькою ОСОБА_7 до 2020 року, яка із ним мешкала удвох без матері тривалий проміжок часу до цього.

Натомість, судом було враховано та підтверджено свідченнями допитаних осіб, що ОСОБА_2 останнім часом агресивно себе поводить до відношенню до своєї доньки, ОСОБА_6 , спричиняючи тим самим на неї негативний психологічний тиск, що стало приводом для того, що неповнолітня дитина була вимушена переїхати жити зі своєю бабусею, ОСОБА_1 .

Крім того судом встановлено, що агресивна поведінка ОСОБА_2 проявляється й до інших членів його родини, зокрема до ОСОБА_1 .

Також суд звертає увагу, що в судовому засіданні не було встановлено місце знаходження ОСОБА_2 на теперішній час, оскільки за місцем свого мешкання він відсутній, офіційно не працює, а зі свідчень ОСОБА_3 він виїхав на заробітки.

Суд зауважує, що на підставі п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених, в тому числі п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У такому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 , наразі не забезпечує матеріально свою доньку, не приймає участі у її житті та виховані, чим, натомість, безпосередньо займається ОСОБА_1 , бабуся ОСОБА_7 , з якою дитина мешкає.

Суд зауважує, що доказів того, що з часу фактичного проживання неповнолітньої ОСОБА_6 окремо від батька (з липня 2020 року) відбулись позитивні зрушення у бік покращення стосунків із донькою та створення умов проживання дитини разом із батьком - суду не було надано.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а у вихованні дитини приймав участь лише батько, ОСОБА_2 , будучи позбавленої батьківського піклування з боку матері ОСОБА_3 , то суд дійшов висновку, що доцільним буде саме відібрання такої дитини без позбавлення батька ОСОБА_7 відносно доньки батьківський прав та відповідатиме інтересам такої дитини.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2019 року по справі № 643/7567/16-ц.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 в цілому не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_6 , внаслідок чого, суд вважає доцільним відібрати таку дитину від батька.

Суд зазначає, що за ч. 3 ст. 170 СК якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Також суд зазначає, що за п. 8 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, у разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав служба у справах дітей протягом тижня інформує центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді роботи враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення або позбавлення батьків батьківських прав. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Отже, суд зауважує, що приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів ОСОБА_6 , для реалізації права дитини на виховання в сім`ї за принципом родинності та з метою недопущення остаточного розлучення зі своїм батьком, суд дійшов висновку, що відібрання ОСОБА_7 від її батька буде виправданим втручанням, оскільки доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини не доведено винятковими обставинами.

Враховуючи викладене вмотивування, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, як такі що не були належним чином обґрунтовані, оскільки при вставлених судом обставинах справи слід прийняти рішення про відібрання дитини від батька, передавши ОСОБА_6 її бабусі, ОСОБА_1 , з якою дитина фактично мешкає останні 9 місяців.

На підставі ст. 141 ЦПК, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (в частині вимог до ОСОБА_3 ), на користь ОСОБА_1 саме з ОСОБА_3 підлягає стягненню витрати позивачки зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених позовних вимог, що дорівнює 840,80 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, 3-я особа: Орган опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, - задовольнити частково.

Позбавити мати, ОСОБА_3 , батьківських прав відносно доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 1555 від 13 травня 2006 року).

Відібрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька, ОСОБА_2 , не позбавляючи батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки, ОСОБА_6 .

Передати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її бабусі, ОСОБА_1 .

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 29 березня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає в АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована в АДРЕСА_5 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, розташований в м. Маріуполі по вул. Митрополитській 3.

Суддя