23 березня 2021 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Бодрової О.П.
за участю секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.,
учасників справи:
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 389/2524/20, провадження №2/485/16/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Знам`янської міської ради Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Широківської сільської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав,
Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
На думку позивача, вищевказані обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських прав, закріплених ст.150 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
З урахуванням викладеного, позивачка просила суд позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно його сина ОСОБА_4 , стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 3840,80 грн, які складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2020 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Снігурівського районного суду Миколаївської області /а.с.11/.
Ухвалою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд проводити у загальному позовному провадженні та залучено в якості третьої особи - Орган опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області /а.с.46-47/.
Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті /а.с.62-63/.
Ухвалою від 23 лютого 2021 року третя особа - Орган опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області замінена на Орган опіки та піклування Широківської сільської ради Миколаївської області.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивачка пояснила суду, що відповідач ОСОБА_3 останній раз спілкувався з дитиною у грудні 2019 року. Має заборгованість по аліментам. Останній раз телефонував їй з приводу судового засідання, цікавився дитиною ще навесні.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач по справі не телефонує дитині, не зателефонував дитині на її день народження, взагалі не цікавиться сином. Просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.
Заперечень від позивача з приводу заочного розгляду справи не надходило.
За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, заслухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2017 року /а.с.25/.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданому 21 березня 2018 року /а.с.26/.
Позивачка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , разом з сином та матір`ю /а.с.27-28/.
Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.45/.
Згідно акту обстеження умов проживання позивачки від 19.08.2020 року, комісією служби у справах дітей встановлено, що умови проживання задовільні, в будинку є туалет та ванна, газове опалення, наявне водопостачання, в кімнатах є необхідні меблі, побутова техніка, продукти харчування в достатній кількості. Для дитини є окрема кімната, іграшки, забезпечена необхідним одягом за віком та сезоном. Стосунки в сім`ї доброзичливі /а.с.29/.
Відповідно до характеристики на дитину, надану ЗДО №8 «Світлячок» ОСОБА_4 відвідує І молодшу групу з 11.09.2020 року. Мама цікавиться життєдіяльністю дитини в дитячому садку /а.с.69/.
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 09.11.2019 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнуто аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином трьох років /а.с.32-35/.

Згідно наданих головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) розрахунків заборгованість відповідача по аліментам на утримання сина станом на 01.01.2021 року складає 44109,94 грн.

17.08.2020 року позивачка звернулася до Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області із заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_3 з приводу ухилення відповідача від сплати аліментів /а.с.38-39/, відомості за заявою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000474 від 01.09.2020 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України /а.с.68/.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є хрещена мати ОСОБА_4 . З відповідачем особисто не знайома, за два роки жодного разу його не бачила, подарунків від нього для дитини теж не бачила. ОСОБА_1 не чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що з позивачем та дітьми гуляють разом у парку. За два роки ніколи не бачила батька дитини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. звернув увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Судом ухвалою суду від 23 жовтня 2020 року та ухвалою від 23 лютого 2021 року було зобов`язано третіх осіб надати висновки про доцільність/ недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_4 .

Листом виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 01.12.2020 року повідомлено суд про те, що службою у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради було обстежено умови проживання малолітнього ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 та зібрано необхідні документи, які підтверджують належне виконання матір`ю, ОСОБА_1 , батьківських обов`язків щодо стану утримання та виховання малолітньої дитини /а.с.79/.

Листом виконавчого комітету Широківської сільської ради від 22 березня 2021 року повідомлено суд про неможливість надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю можливості відстежити виконання/невиконання батьківських обов`язків з причини відсутності на території сільської ради жодної зі сторін спору та зрозуміти причини з яких ОСОБА_3 не сплачує аліменти на утримання дитини.

Отже, висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина - ОСОБА_4 під час розгляду справи не було надано.

ОСОБА_1 та свідки у судовому засіданні підтвердили той факт, що ОСОБА_3 участь у вихованні дитини не приймає, разом з цим, позивачем не надано достатньо доказів злісного, свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків, зокрема немає даних про те, що він є алкоголіком або наркоманом, чи те, що відповідач жорстоко поводиться з дитиною, вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, примушує її до жебракування та бродяжництва, засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідач жодного разу не притягувався. Будь-яких заходів впливу зі сторони державних установ з приводу невиконання батьківських обов`язків до відповідача не застосовувалося.

Сам лише факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, порушення кримінального провадження за ухилення від слати аліментів не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, важливим чинником не спілкування з дитиною є те, що батько дитини проживає окремо від дитини на значній відстані від нього - в іншій області, в силу віку дитини, її проживання з матір`ю, дитина немає можливості самостійно спілкуватися з батьком. Отже, встановлені судом обставини, не свідчить про те, що відповідач свідомо та умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.

В матеріалах справи відсутні докази, що позбавлення відповідача батьківських прав буде в інтересах дитини.

Враховуючи наведене, і те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку, що підстави застосування до ОСОБА_3 такого заходу на даний час відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

За вказаних обставин, суд покладає судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу на позивачку.

На підставі викладеного, ст.ст.8,12 «Про охорону дитинства», ст.ст.150,164 СК України, керуючись ст.ст 12 19,76-82, 141, 259, 263-265,280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Знам`янської міської ради Кіровоградської області, Орган опіки та піклування Широківської сільської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням п.п. 15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Повне рішення складено 25 березня 2021 року.

Суддя О.П. Бодрова