Номер провадження 2/754/1174/21 Справа №750/6320/20
22 березня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Панченко О.М.,
при секретарі: Тимошенко К.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, третя особа: приватний виконавець округу м. Києва Варава Роман Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.08.2020 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.
Позивачка важає, що нотаріус вчинив виконавчий напис 06.05.2020 року про стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів та не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку.
На її адресу не надходило жодних повідомлень від первісного кредитора ПАТ Банк «ТРАСТ» про відступлення прав вимоги за кредитним договором R211.00490477 від 26.12.2014 року, укладеним між нею та ПАТ Банк «ТРАСТ» на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», як власне не надходило жодних повідомлень від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» про набуття права вимоги за вказаним договором. При цьому, як підтверджено із копії заяви-опитувавальника про надання кредиту на споживчі цілі, вказано її контактні адреси: місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 . Жодних рекомендованих листів-повідомлень щодо зміни кредитора, наявності фінансових претензій та вимог від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» на вказану адресу їй не надходило. Позивачка вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчинив його з порушенням вимог законодавства, також не перевіривши безспірності розміру заборгованості, а відтак нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивачка змушена звернутись з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 17.09.2020 року вказану вище цивільну справу прийнято до провадження Деснянського районного суду м. Києва та призначено підготовчий розгляд.
Ухвалою суду від 17.09.2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису.
Ухвалою суду від 24.02.2021 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивачки в судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмову заяву в якій підтримав вимоги позову та просив суд про їх задоволення, а також розгляд справи без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. На неодноразові звернення до приватного нотаріуса Личука Т.В. надати суду матеріали виконавчого напису, останній не відреагував, про можливі поважні причини не подання до суду доказів не повідомив.
Третя особа в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи.
З урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.
Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.
26.12.2014 року між позивачкою та ПАТ Банк «Траст» було укладено кредитний договір R211.0049047 (заява-опитувальник про надання кредиту на споживчі цілі). На виконання цього договору фінансова установа надала грошові кошти в сумі 15 000,00 грн. В подальшому протягом 2015-2017 років позивачкою було виплачено згідно квитанцій, які долучені нею до позовної заяви грошові кошти в сумі 26 666,70 грн., а саме: від 30.01.2015 р. на суму 856,50 грн., від 25.02.2015 р. на суму 860,00 грн., від 31.03.2015 р. на суму 860,00 грн., від 30.04.2015 р. на суму 860,00 грн., від 08.05.2015 р. на суму 860,00 грн., від 24.06.2015 р. на суму 860,00 грн., від 03.08.2015 р. на суму 860,00 грн., від 31.08.2015 р. на суму 860,00 грн., від 30.09.2015 р. на суму 860,00 грн., від 30.10.2015 р. на суму 860,00 грн., від 02.12.2015 р. на суму 900,00 грн., від 05.01.2016 р. на суму 800,00 грн., від 01.02.2016 р. на суму 860,00 грн., від 29.02.2016 р. на суму 860,00 грн., від 31.03.2016 р. на суму 860,00 грн., від 06.05.2016 р. на суму 860,00 грн., від 27.05.2016 р. на суму 860,00 грн., від 24.06.2016 р. на суму 860,00 грн., від 18.07.2016 р. на суму 860,00 грн., від 29.12.2016 р. на суму 860,00 грн., від 15.09.2016 р. на суму 860,00 грн., від 26.10.2016 р. на суму 900,00 грн., від 28.11.2016 р. на суму 860,00 грн., від 13.01.2017 р. на суму 6444,55 грн., від 05.05.2017 р. на суму 0,59 грн., від 05.05.2017 р. на суму 418,50 грн., від 05.05.2017 р. на суму 6,56 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. від 15.05.2020 року було відкрито виконавче провадження ВП № 62101245 із виконання вище зазначеного виконавчого напису нотаріуса № 904 від 06.05.2020 року. Приватним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження було також стягнуто додатково основну винагороду приватному виконавцю в розмірі 2 566,28 грн.
Позивачка важає, що нотаріус вчинив виконавчий напис 06.05.2020 року про стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів та не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку.
Як вказала остання у своєму позові, на її адресу не надходило жодних повідомлень від первісного кредитора ПАТ Банк «ТРАСТ» про відступлення прав вимоги за кредитним договором R211.00490477 від 26.12.2014 року, укладеним між нею та ПАТ Банк «ТРАСТ» на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», як власне не надходило жодних повідомлень від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» про набуття права вимоги за вказаним договором. При цьому, як підтверджено із копії заяви-опитувавальника про надання кредиту на споживчі цілі, вказано її контактні адреси: місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 . Жодних рекомендованих листів-повідомлень щодо зміни кредитора, наявності фінансових претензій та вимог від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» на вказану адресу їй не надходило.
Позивачка вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчинив його з порушенням вимог законодавства, також не перевіривши безспірності розміру заборгованості. А відтак нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивачка змушена звернутись з даним позовом до суду.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII).
Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року № 6-158цс15, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.
Як було встановлено під час судового розгляду позивачка не отримувала вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, не отримувала також повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступників, а тому не мала можливості подати свої заперечення стосовно розміру заборгованості.
Крім того, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.
Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Як зазначено в постанові Вищого господарського суду України (далі - ВГСУ) від 29.10.2012 р. у справі № 09/05/5026/889/2011 безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка стовідсотково підтверджує наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі, яка зазначається.
Крім того, в постанові ВГСУ від 11.12.2012 р. у справі № 15/5025/428/12 визначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.
У свою чергу, в постановах ВГСУ від 13.11.2012 р. у справі № 5006/28/32пн/2012; від 03.10.2012 р. у справі № 5028/18/27/2012; від 19.09.2012 р. у справі № 20/5025/293/12; від 06.09.2012 р. у справі № 5015/138/12 (5015/3810/11); від 31.07.2012 р. у справі №5005/4385/2011; від 26.06.2012 р. у справі № 27/219; від 20.06.2012 р. у справі 33/284; від 28.09.2011 р. у справі № 10/52пд, від 14.04.2010 р. у справі № 44/121а була сформована правова позиція про те, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема, первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Іншими словами таким бухгалтерським документом може бути виписка по рахунку.
Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-франківської області Личуком Т.В. при вчиненні виконавчого напису № 904 від 06.05.2020 р. не було додержано порядку його вчинення, не перевірено правомочність заявляти вимоги до Позивачки, а також безспірність вимог ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» в розмірі 25 662,82 гривень, виходячи із наступного.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16)
Відповідно до п. 1 Переліку, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», було внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до пункту 2 яких доповнено перелік стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Таким чином, суд вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис 06.05.2020 року про стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів та не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку.
Крім того, згідно заяви-опитувавальника про надання кредиту на споживчі цілі від 26.12.2014 року на сторінці 1, пункт 1 Інформація про кредит, міститься детальна інформація про умови кредитування, а саме; інформація про суму кредиту, що становить 15 000 грн., процентна ставка за кредитом 26% річних, строк користування кредитом 36 місяців, тобто строк дії кредитного договору сплинув 26.12.2017 року. Додатком № 1 до договору встановлені строки погашення та розміри щомісячних платежів.
Згідно квитанцій про внесення грошових коштів на погашення кредиту, про які було зазначалося вище, сума сплачених Позивачкою коштів складає суму 26 666,70 грн.
При цьому згідно інформації про розмір заборгованості, яка міститься в Постанові про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2020 року сума заборгованості за кредитом становить розмір 0,59 грн.
Згідно квитанції від 05.05.2017 р. дана сума 0,59 грн. була сплачена ще три роки назад.
ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» не надало детального розрахунку заборгованості суми 25 662,82 грн. із врахування раніше сплачених Позивачкою сум, що підтверджується квитанціями.
Суд надав наступні Висновки про правильне застосування норм права, а саме:
«89. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
91. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.».
Окрім того щодо штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу законодавець визначив скорочені строки позовної давності в один рік до таких вимог, ст. 258 ЦК України., що також не було враховано Стягувачем при розрахунку заборгованості по штрафним санкціям, розмір яких становить 4 080,92 грн. та перевищує саму суму заборгованості по кредиту в розмірі 0,59 грн.
Згідно заяви-опитувавальника про надання кредиту на споживчі цілі від 26.12.2014 року на сторінці 1, вбачається встановлення щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 2,79 % від суми наданого Кредиту.
У рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, що були чинні на час виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Так, перевіряючи факт подання кредитором документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.
Як зазначив в позовній заяві представник позивача, жодних актів-звірки з приводу визначення та погодження сторонами суми заборгованості, яка могла бути в подальшому стягнута за виконавчим написом/рішенням суду в разі відмови сплати її в добровільному порядку на адресу позивачки не надходило і нею отримано не було. Визначену стягувачем суму вимог в розмірі 25 662,82 грн. вона вважає спірною і такою, що підлягає окремому оскарженню в судовому порядку.
З урахуванням наведеного, слід дійти до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.
Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
З огляду на означене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги і позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Що стосується витрат на правову допомогу, то судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи належать крім інших витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги, що укладений між позивачкою та адвокатом Новиком М.С., розрахунок суми витрат за надану правову допомогу, акт приймання - передавання грошових коштів згідно договору про надання юридичних послуг, квитанції до прибуткового касового ордеру, відповідно до яких поивачкою було сплачено за послуги адвоката 11.000. 00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача ТОВ ФК «Інвест Хаус» на користь позивачки.
Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача ТОВ ФК «Інвест Хаус» на користь позивачки 840.80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 206, 258-259, 265, 268, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 546, 572, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 87-89 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22.02.2012 № 296/5, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, третя особа: приватний виконавець округу м. Києва Варава Роман Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 06.05.2020 року номер реєстрації 904, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості у розмірі 25 662.82 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000.00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідачів, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду через районний суд ( а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачами - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 24.03.2021 року.

Суддя О.М. Панченко