Ухвала

22 березня 2021 року

місто Київ

справа № 761/1004/20

провадження № 61-3505ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК «112-ТВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» про захист особистих немайнових прав, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивачів

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Товариства з обмеженою відповідальністю

«ТРК «112-ТВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» про визнання недостовірною та такою, що порушує принцип презумпції невинуватості, порочить честь і гідність позивачів, інформацію; визнання таким, що порушує немайнове право позивачів на використання імені, оприлюднення прізвищ, імені, по батькові позивачів, що здійснено службовими особами Міністерства внутрішніх справ України; визнання такою, що порушує інтереси позивачів як осіб, які зображені на фотографіях, демонстрацію (розповсюдження) їх фотографій, здійснену службовими особами Міністерства внутрішніх справи України; зобов`язання спростувати та видалити інформацію.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року залишено без руху.

Заявникам надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги з метою здійснення сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції, визнаючи обов`язок заявників сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі, керувався правовими висновками, викладеними, зокрема в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20 (провадження № 11-128заі20).

Оскільки позовні вимоги не стосуються порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі підлягає сплаті.

Заявники у січні 2021 року звернулися до апеляційного суду із заявою, в якій посилалися на положення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як підставу для звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявникам.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи заявників щодо підстав для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги були предметом оцінки судом в ухвалі від 24 грудня 2020 року, інших підстав для звільнення від справляння судового збору заявниками не зазначено, отже недоліки апеляційної скарги не усунуто, що є підставою для повернення скарги заявникам.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 02 березня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року, справу направити до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано помилковим (звуженим) трактуванням судом обсягу прав позивачів внаслідок невірного тлумачення норм Закону України «Про судовий збір», що призвело до безпідставної відмови у доступі до правосуддя.

Щодо наявності правових підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновків, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга в частині вимог ОСОБА_1 є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з правилами процесуального закону подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За правилом пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина друга статті 357 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи 24 грудня 2020 року без руху апеляційну скаргу, зокрема в частині вимог ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року, встановив, що заявнику необхідно здійснити сплату судового збору у розмірі 6 915, 60 грн.

ОСОБА_3 , усуваючи недоліки апеляційної скарги, зазначив, що він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі, оскільки має статус учасника бойових дій.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Київський апеляційний суд, вивчивши апеляційну скаргу, додані до неї матеріали та додатково подані документи, зазначив, що ОСОБА_1 посилається на підстави звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, які вже були предметом оцінки судом в ухвалі 24 грудня 2020 року та оскільки інших підстав для звільнення від сплати судового збору заявник не зазначив, визнав, що недоліки апеляційної скарги, зокрема ОСОБА_1 не усунуто, судовий збір у визначеному судом розмірі ним не сплачено, що є підставою для повернення апеляційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо підстав повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме, що заявник, маючи статус учасника бойових дій, не звільнений від сплати судового збору у справі за позовними вимогами, які заявлено не з підстав соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, Верховний Суд визнає підставним з огляду на таке.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України

«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них відсутнє право на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими ОСОБА_1 звернувся у цій справі.

Відповідно до правового висновку, викладеного в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20 (провадження № 11-128заі20), пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України

«Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Подібні висновки зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження

№ 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Отже, системний аналіз наведених норм закону з врахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду свідчить про те, що у кожному випадку суди мають враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до неї особи).

Зі змісту рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року випливає, що ОСОБА_1 подано позов у цій справі не з підстав соціального і правового захисту його як особи зі статусом учасника бойових дій.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні, зробив обґрунтований висновок, що недоліки апеляційної скарги ним не усунуто, тому наявні передбачені частиною третьою статті 185 ЦПК України підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів щодо вирішення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а касаційна скарга заявника на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Щодо наявності правових підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_2 як підстави касаційного оскарження ухвали апеляційного суду визначено порушення норм процесуального права, що призвело до обмеження заявника у доступі до правосуддя.

До касаційної скарги ОСОБА_2 додано копію посвідчення, відповідно до змісту якого пред`явник цього посвідчення є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавства України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Таким чином, серед підстав касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції заявником зазначена та підстава, яка згадана у частині другій статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

ІІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ

До касаційної скарги додано клопотання, у якому ОСОБА_2 просить поновити строк на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції, оскільки копію оскаржуваного рішення заявником отримано засобами поштового зв`язку 05 лютого 2021 року. На підтвердження зазначеного заявником надано копію конверту, направленого на її адресу Київським апеляційним судом. Відповідно штрих-трекінгу за № 630, зазначеного на конверті, це поштове відправлення вручено 05 лютого 2021 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги, доданих до неї документів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк на касаційне оскарження пропущений ОСОБА_2 з поважних причин, тому суд поновлює його.

ІV. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги ОСОБА_2 без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження у цій частині.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року відмовити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Витребувати із Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу № 761/1004/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК «112-ТВ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» про захист особистих немайнових прав, зобов`язання вчинити дії.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко