ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1778/21 Справа № 202/4543/19 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 16.06.2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 11 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, виникла заборгованість у розмірі 59 239,93 грн, що складається з: 27 188,61 грн заборгованості за тілом кредиту; 13 520,21 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 14 933,97 грн - заборгованості за пенею; 300,00 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; штрафів: 500,00 грн фіксованої частини, 2 797,14 грн процентної складової.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 000 грн. 00 коп., що складається з: 12 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 921,00 гривень.

У задоволенні решти вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПривтБанк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду частково, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту, процентам, пені, штрафів та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки не дослідив належним чином докази у справі.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 250,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку № НОМЕР_1 та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 15).

В подальшому кредитний ліміт відповідачу був збільшений до 12 000,00 грн. (а.с. 55,56-72).

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 15).

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 16,17-31).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17.06.2019 року становить 59 239,93 грн, що складається з: 27 188,61 грн заборгованості за тілом кредиту; 13 520,21 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 14 933,97 грн - заборгованості за пенею; 300,00 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; штрафів: 500,00 грн фіксованої частини, 2 797,14 грн процентної складової (а.с. 5-14).

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції, керуючись положенням ст.ст. 526, 530, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від Банку грошових коштів не повернула, а тому можливим є стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 000,00 грн, що складається з: 12 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості за тілом кредиту, котра підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами отримання відповідачем у кредит грошових коштів саме у розмірі 40 708,82 грн. (27 188,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 13520,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), оскільки відповідно до наданої позивачем довідки про встановлення кредитного ліміту Банком відповідачеві, в останнє був встановлений кредитний ліміт у розмірі 12 000,00 грн. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту у розмірі 28 708,82 грн.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 14 933,97 грн - заборгованості за пенею; 300,00 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини, 2 797,14 грн. процентної складової, слід зазначити.

Як встановлено матеріалами справи, надані представником позивача Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.06.2007 року.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Анкета-заява, яка підписана сторона, також не містить відомостей щодо умов відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача 14 933,97 грн - заборгованості за пенею; 300,00 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини, 2 797,14 грн. процентної складової.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до вимог позивача строку позовної давності, так як відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку відповідача, остання періодично сплачувала щомісячні платежі за кредитним договором, що свідчить про визнання нею свого боргу, а останній платіж за кредитним договором зроблений відповідачем 06.03.2019 року (а.с. 66), в той час як з цим позовом Банк звернувся до суду 08.07.2019 року, тобто у межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за пенею та штрафами та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати простроченого тіла кредиту, пені та штрафів у порядку нарахування та розмірі, що зазначені у вказаних документах.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про неустойку (штраф, пеня), про порядок та умови нарахування заборгованості на прострочений кредит, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк»: 14 933,97 грн - заборгованості за пенею; 300,00 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини, 2 797,14 грн. процентної складової, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості та виписка по рахунку свідчать про факт користування відповідачем кредитними коштами, що є підставою для стягнення з останньої на користь банку заборгованості за тілом кредиту у повному розмірі у сумі 27 188,61 грн, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки докази на які посилається позивач не містять відомостей про те, що кредитний ліміт на картці відповідача був збільшений до 27 188,61 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 250,00 грн, в подальшому кредитний ліміт відповідачу був збільшений до 12 000,00 грн (а.с. 55,56-72). Доказів про збільшення кредитного ліміту на картці відповідача понад вказану суму матеріали справи не містять.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі заявленої банком суми.

Інші доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість рішення суду першої інстанції не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін в оскаржуваній частині.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова