УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021

м. Одеса

Справа № 1522/20608/12

Провадження № 4-с/522/63/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Кріль Х.С.,

при секретарі судового засідання Насарая А.В.,

розглянув матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1.16.02.2021 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

2. ОСОБА_1 просить суд:

- визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відмову в винесенні постанови про скасування обтяження арешт рухомого майна, боржник ОСОБА_1 , яке було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04.07.2017 Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 23.08.2013 за № 13866116, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2013, ВП № 39449261, видана головним державним виконавцем ВДВС Коваленко В.О.;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про скасування обтяження арешт рухомого майна, боржник ОСОБА_1 , яке було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04.07.2017 Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 23.08.2013 за № 13866116, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2013, ВП № 39449261, видана головним державним виконавцем ВДВС Коваленко В.О.

3. ОСОБА_1 у судові засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила.

4.Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

5.Згідно з ч. 1, 2 чт. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

6. ОСОБА_1 скаргу обгрунтовує тим, що в 2017 році дізналася про те, що на належне їй рухоме майно накладено арешт на підставі постанови державного виконавця від 23.08.2013 №13866116. У зв`язку з цим, звернулася до ВДВС із заявою про скасування арешту. Надано відповідь від 25.01.2021 про те, що згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області з 21.08.2013 по 30.12.2013 перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/1522/20608/12, виданого 17.04.2013 Приморським районним судом м. Одеси. Відповідно до даних АСВП, виконавче провадження завершено у 2013 році. У 2017 році виконавче провадження знищено за закінченням трирічного терміну зберігання. Підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна відсутні. Заявник вважає незаконними дії ВДВС щодо відмови у прийнятті постанови про скасування накладеного обтяження.

7.Заперечень на скаргу чи інших клопотань, пов`язаних з розглядом справи, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не подавав.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8.Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 04.07.2017 Одеською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 23.08.2013 за №13866116 зареєстровано обтяження - арешт рухомого майна, боржник ОСОБА_1 . Підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2013, ВП № 39449261, видана головним державним виконавцем Коваленко В. О.

9.Листом ВДВС від 05.12.2017 № 09.1-9261 повідомив, що відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 39449261 було завершене 30.12.2013. Відповідно до акту про вилучення від 10.02.2017 та акту переробки документів від 10.02.2017 це виконавче провадження знищено, тому скасувати зазначений арешт є неможливим.

10.Не погодившись з цим, в 2018 році ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила: (1) визнати дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відмову у скасуванні арешту (запис про арешт рухомого майна від 23.08.2013 № 13866116) незаконним; (2) зобов`язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області подати реєстратору заяву про припинення обтяження (запис про арешт рухомого майна від 23.08.2013 № 13866116) і виключення його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

11.Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 (справа №522/20608/12) скаргу ОСОБА_1 задоволено.

12.Постановою Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 ухвалу суду першої інстанції скасовано, скаргу залишено без розгляду.

13.Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 та постанову Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

14.23.12.2020 ОСОБА_1 знову звернулась із заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області. Листом від 25.01.2021 № 10.03.-1126/В-5 надано відповідь про те, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області з 21.08.2013 по 30.12.2013 перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/1522/20608/12, від 17.04.2013, виданого Приморським районним судом м. Одеси. Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження було завершене у 2013 році. В 2017 році виконавче провадження знищено за закінченням трирічного терміну зберігання. Скасувати зазначений арешт неможливо.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

15.Суд розглянув доводи скарги, дослідив наявні у справі докази та дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.

16.Правовим питанням даної скарги є юридична оцінка дій Відділу примусового виконання рішень щодо відмови у винесенні постанови про скасування арешту. Способом захисту своїх прав заявник, вважає, є зобов`язання ВДВС винести постанову про скасування арешту.

17.Законодавець у частині 1 статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом

18.Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

19.З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

20.Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

21.Суд констатує, що ОСОБА_1 звернулася до суду саме зі скаргою на дії державного виконавця, а з не позовною заявою.

22.Водночас, такий порядок звернення до суду є різним. Якщо позовне провадження (подання позовної заяви) передбачено у разі наявності спору між сторонами, то подання скарги на дії чи бездіяльність, зобов`язання у зв`язку з цим вчинити певні дії, не передбачає спору як такого між учасниками, а є способом захисту прав на стадії виконання судового рішення.

23.Так, відповідно до частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

24.Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/23139/18(провадження № 61-14832св19).

25.Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторгого позову (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18).

26.У той же час, порядок розгляду саме скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

27.Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

28.Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

29.Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

30.Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

31.Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

32.У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

33.Боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту. А саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Такий правовий висновок щодо обрання способу захисту наведено у постанові Верховного Суду у справі № 554/7908/17 від 23.12.2020.

34.Тобто, якщо виконавче провадження закінчено, знищено, особа не є боржником, а тому неправильним є вимагати від державного виконавця вчинення будь-яких дій, оскільки й виконавчого провадження вже немає. У такому разі арешт знімається судом (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

35.Отже, ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні, виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, нею неправильно визначено спосіб захисту порушених прав, - скарга на дії, бездіяльність державного виконавця.

36.В даному випадку спір між сторонами має бути розглянутий в порядку позовного провадження, шляхом подання позову про скасування арешту судом.

37.У той же час, суд звертає увагу заявниці на те, що дійсно постановою Верховного Суду від 11.11.2020 у справі 1522/20608/12 одночасно роз`яснено ОСОБА_1 , що оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна, не призведе до належного захисту прав позивача (у справі, що переглядається, - заявника), оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для ухвалення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік таких підстав, установлений статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Втім, у справі, що переглядається, заявник не просив суд зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення шляхом ухвалення постанови про скасування арешту.

38.Проте у цій справі суд вказав на правильний спосіб захисту в межах обраного нею способу захисту її прав (подання скарги на державного виконавця), не виходячи за межі її вимог.

39.Враховуючи, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2013, ВП № 39449261, немає, ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, тому права скаржника не підлягають захисту у порядку ст. 447 ЦПК України.

40.Скаржником неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.447-451, 354 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 26.03.2021.

Суддя Х.С. Кріль