22-ц/804/638/21
266/5745/18

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Биліни Т.І.,

секретар судового засідання Сікора М.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Цолан Валерій Юрійович,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Іонова Любов Іванівна,

третя особа ОСОБА_3 ,

третя особа ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2020 року у складі судді Федотової В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення суми безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення в порядку ст.1212 ЦК України як зі спадкоємця після смерті ОСОБА_5 суми боргу у розмірі 644 475,54грн., а також суми судових витрат. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

04 травня 2007 р. між позивачем та батьком відповідача ОСОБА_5 було укладено угоду купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,93 га, що розташована в межах Полтавської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Згідно з цією угодою позивач передав батьку відповідача грошові кошти у сумі 10000 доларів США, що станом на дату звернення до суду із позовом за офіційним курсом НБУ складає 280 628,80 грн. , а ОСОБА_5 внаслідок дії мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення, зобов`язався укласти нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки пізніше - протягом року. Зазначені обставини підтверджуються розпискою, яка написана власноручно дружиною ОСОБА_5 ОСОБА_3 за його згодою, та яка особисто ним підписана. За домовленістю між позивачем та ОСОБА_5 земельна ділянка залишалась у користуванні останнього до укладення нотаріально посвідченого договору. Батько відповідача використовував землю на власний розсуд передав в оренду ТОВ «Сади Донбасу» та отримував орендну плату. Дія мораторію на продаж чи іншим способом відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , на момент укладення між позивачем та ОСОБА_5 угоди визначалась підпунктом «б» пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Згодом Верховною Радою України дія мораторію купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, продовжувалась щорічно, і на час звернення позивача із позовом дія мораторію тривала. Зазначений мораторій заважав позивачу укласти договір купівлі-продажу між ним та ОСОБА_5 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відповідач разом зі своєю матір`ю та сестрою не заперечували проти того, щоб переоформити нотаріально земельну ділянку на ім`я позивача. Але пізніше відмовилася оформлювати на нього земельну ділянку, яка належала ОСОБА_5 , а також відмовляється віддавати гроші, які за життя отримав батько відповідача. На підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018року відповідач вступила в права спадкоємця після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 6,93га, кадастровий номер :02:000:0006. Позивач вважає, що до відповідача, як до спадкоємця перейшли всі обов`язки її батька, які викладені в розписці, а саме, вона повинна повернути йому суму грошових коштів в порядку ст.1212 ЦК України, яку за життя отримав від нього її батько і безпідставно утримував у себе, так і не здійснивши дії щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Окрім основної суми боргу у розмірі 10 000долаоів США, що дорівнює за курсом НБУ 280 628,80 грн., позивач просив стягнути з відповідача на його користь на підставі ст.1048 ч.1 ЦК України проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ, яка становить 12 965,41 доларів США і дорівнює за курсом НБУ 363 846,447 грн.. Разом вся сума заборгованості становить 644 475,54 грн.. Позивач також вказував, що строк позовної давності не сплив, оскільки за життя ОСОБА_5 не оспорював укладену між ними угоду, не заперечував проти того, щоб виконати всі умови і повернути грошові кошти у разі потереби. Він дізнався про своє порушене право після того, як відповідач вступила в права спадкування, не дотрималась укладеної за життя її батька угоди, а також відмовилась повернути грошові кошти. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 30 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 644 475,54 грн і судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав уваги обставинам справи, які свідчать про обгрунтованість вимог позивача. Викладені в скарзі обставини аналогічні тим, що приведені в позовній заяві.

Обставини, на які посилається позивач, підтверджуються і рішенням апеляційного суду по аналогічній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Таким чином, суд неповно встановив обставини справи, що привело до неправильного вирішення спору.

Від відповідача ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшов відзив, в якому вона просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. Вказує, що суд прийшов до правильного висновку про відмову в позові, оскільки позивач не довів, що її батько отримував гроші від ОСОБА_1 , що він складав і підписував розписку, пред`явлену позивачем. Крім того, з розписки неможливо встановити взагалі, кому вона адресована. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не явилися, надіслали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку третіх осіб в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_6 та його представника адвоката Цолана В.Ю., які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, заперечення відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Іонової Л.І., які просили відхилити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, згідно з наданою позивачем суду розпискою ОСОБА_5 отримав 10000 доларів США за продану ним земельну ділянку 6-93га, розташовану в селі Полтавка Костянтинівського району Донецької області. В зв`язку з обставинами, які склались, зобов`язується оформити договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки на протязі одного року до 04.05.2008 року. ОСОБА_3 присутня та підтверджує згоду чоловіка на продаж його земельної ділянки 6-93га . З написанням розписки дружиною ОСОБА_3 згоден.(т.с.1 а.с.71)

Суд вивчив розписку і встановив, що розписка містить два підписи, кому вони належать, не зазначено. Також в розписці не вказано, від кого отримав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 10 000доларів США, і з якою особою він зобов`язується оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Як вбачається з розписки від 04.05.2007р. від імені ОСОБА_3 , остання також отримала 10 000 доларів США за продану нею земельну ділянку 6-93га, розташовану в селі Полтавка Костянтинівського району Донецької області. В розписці також зазначено, що зв`язку з обставинами, які склались, вона зобов`язується оформити договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки на протязі одного року до 04.05.2008р. (а.с.72 т.с.1)

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0006, розташовану на землях Полтавської селищної ради Костянтинівського району Донецької області, підтверджується, що ділянка на праві приватної власності з 20.09.2005 року належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на землю від 20.09.2005 р. ДН158931 (т.1 а.с.170-174)

01 грудня 2010року між ОСОБА_5 та ТОВ «Сади Донбасу» був укладений договір оренди землі, терміном на 20 років. Предметом договору оренди є земельна ділянка площею 6,93га , розташована на землях Полтавської селищної ради Костянтинівського району Донецької області , що належить ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ДН №158931 (т.1 а.с.175-176) Зазначений договір зареєстрований у Костянтинівському РВ ДРР ДП ЦДЗК 19 березня 2010року за №08. Як можливо встановити з довідки ТОВ «Сади Донбаса» від 27.03.2019 р., ОСОБА_3 отримувала грошові кошти за земельний пай , який належить ОСОБА_1 , від підприємства ТОВ «Сади Донбасу», на підставі довіреності, яку видав ОСОБА_1 у період з 2013року по 2017рік (т.1, а.с.179) До даної довідки надано копію довіреності (т.1, а.с.180-181)

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.178).

03 серпня 2017року ОСОБА_2 звернулась до Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.177)

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018року по цивільній справі №233/6136/17 за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку розміром 6,930га, кадастровий номер :02:000:0006, розташовану на землях Полтавської селищної ради Костянтинівського району Донецької області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набуло законної сили 16 березня 2018 року (т.1, а.с.168)

У зв`язку із встановленими обставинами судом обгрунтовано визначено, що відповідач ОСОБА_2 законно, в порядку спадкування отримала у власність земельну ділянку, яка належала її батькові ОСОБА_5 ..

І напроти, дані обставини не свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 успадкувала будь-які зобов`язання батька перед позивачем.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді відповідач заперечувала, що батько -спадкодавець отримав гроші від позивача, і що вона їх успадкувала, або визнає наявність зобов`язання померлого батька перед ОСОБА_6 ..

Також неможливо не погодитися із висновком суду про те, що позивач ОСОБА_1 не спростував ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як врегульовано ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивач не довів, що ОСОБА_5 є боржником перед ним, та не довів в порушення вимог ст.ст.1282, 1219 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна, до якого би входили кошти, передані померлому для укладення договору купівлі-продажу, і також доказів наявності зобов`язання, не пов`язаного нерозривно із особою спадкодавця, не надав.

Суд врахував, що позивач на протязі тривалого часу не звертався до ОСОБА_5 з пропозицією повернути грошові кошти, належним чином оформити попередній договір з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доказів того, що ОСОБА_5 за життя не розпорядився грошима, якщо отримав їх від позивача, і що гроші увійшли до спадкового майна, позивачем суду не надано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з спадкоємця ОСОБА_2 суми безпідставно отриманих її померлим батьком грошей не підлягають задоволенню.

Відповідно, відмовивши в задоволенні основного позову, суд правильно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення процентів за користування коштами, оскільки зазначені вимоги є похідними від вимог про стягнення основної суми зобов`язання.

Неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки доводам позивача в обгрунтування позову. Зі змісту оскарженого рішення вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно встановив обставини справи та проаналізував відповідні їм правовідносини, поясненням сторін, наданим доказам дав оцінку, у відповідності з вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що нібито обставини отримання ОСОБА_7 від позивача грошей підтверджені рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2019року про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди та постановою Донецького апеляційного суду від 16.10.2019 року, яким зазначене рішення суду залишено без змін, вже були предметом перевірки суду першої інстанції. І судом правильно зазначено, що дані рішення не мають значення для даного спору, оскільки стосуються інших сторін і не стосуються правовідносин між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , як спадкоємицею ОСОБА_5 ..

Твердження позивача стосовно того, що фотознімок ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 в приміщенні нотаріальної контори є підтвердженням того, що відповідач нібито визнавала існування обставин отримання її батьком грошей від позивача, та підтвердженням її згоди оформити спадкову земельну ділянку на позивача на виконання зобов`язань батька, не можуть бути прийняті судом як достатній доказ позовних вимог, оскільки він не є беззаперечним, однозначним, крім того, відповідач в суді не визнала таких обставин. (т.1 а.с.75)

Судом першої інстанції серед інших доказів також надана оцінка аудіозаписи розмови, зазначений як розмова з відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є третіми особами по справі, і яку суд відкинув як доказ по справі, оскільки згідно із ст. 5 ЗУ «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідач пояснила, що не давала згоди на запис розмови, тому аудіозапис зроблений з порушення порядку його отримання.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ч. 4 статті 306 ЦК України стосовно того, що кореспонденція, яка стосується фізичної особи, може бути долучена до судової справи лише у разі, якщо в ній містяться докази, що мають значення для вирішення справи, протиречать змісту частини 4 цієї ж норми, за якою порушення таємниці кореспонденції може бути дозволено судом лише у випадках, встановлених законом, з метою запобігання кримінальному правопорушенню чи під час кримінального провадження, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

За таких підстав, враховуючи вимоги статті 78 ЦПК України, висновок суду про невідповідність такого доказу критерію допустимості, і про неможливість прийняття доказів, отриманих з порушенням закону, відповідає вимогам закону.

Також неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що вказані докази, а саме, телефонні розмови сторін, що стосуються обставин безпідставного отримання померлим від позивача грошей, були предметом розгляду суду в іншій справі, їм була надана оцінка, і вони слугували однією з підстав для задоволення вимог позивача в аналогічному спорі з ОСОБА_8 , оскільки вказаним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2019 року вирішений спір, який регулюється іншими правовідносинами.

Отже, доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з висновками суду, які є мотивованими. Крім того, аргументи апеляційної скарги були предметом перевірки в суді першої інстанції, судом їм була надана оцінка, з якою колегія суддів не може не погодитися з вищенаведених підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики апеляційний суд вважає наведене судом першої інстанції обґрунтування оскарженого рішення достатнім.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 25 березня 2021 року.

Головуючий Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна