справа № 372/4370/20
головуючий у суді І інстанції Зінченко О.М.
провадження № 22-ц/824/5210/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Сидоренко А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Агенція Адміністративних послуг», Служба у справах дітей та сім `ї Обухівської міської ради про скасування запису про реєстрацію права власності та поновлення права приватної власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Агенція Адміністративних послуг», Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської міської ради про скасування запису про реєстрацію права власності та поновлення права приватної власності на квартиру.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру загальною площею 56,80 квадратних метра, житловою площею 32,50 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (Реестраиійний номер 231 об`єкта нерухомого майна, номер об`єкта в РПВП 20381883), заборонити Акціонерному товариству "АЛЬФА-БАНК" виселяти та знімати з реєстрації мешканців двокімнатної квартири загальною площею 56,80 квадратних метра, житловою площею 32,50 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (Реєстраційний номер 231 об`єкта нерухомого майна, номер об`єкта в РПВН 20381883), а також без дозволу ОСОБА_1 вселяти інших осіб до них, проникати та входити до вказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти та розпоряджатися нею, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування тощо з третіми особами, а також шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третій особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаної квартири.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Агенція Адміністративних послуг», Служба у справах дітей та сім `ї Обухівської міської ради про скасування запису про реєстрацію права власності та поновлення права приватної власності на квартиру.

Накладено арешт на двокімнатну квартиру загальною площею 56,80 квадратних метра, житловою площею 32,50 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реестраиійний номер 231 об`єкта нерухомого майна, номер об`єкта в РПВП 20381883)

Заборонено Акціонерному товариству «Альфа-Банк» виселяти та знімати з реєстрації мешканців двокімнатної квартири загальною площею 56,80 квадратних метра, житловою площею 32,50 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер 231 об`єкта нерухомого майна, номер об`єкта в РПВН 20381883), а також без дозволу ОСОБА_1 вселяти інших осіб до них, проникати та входити до вказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти та розпоряджатися нею, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування тощо з третіми особами, а також шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третій особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаної квартири.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Акціонерне товариство «Альфа-Банк», (далі - АТ «Альфа-Банк»), що є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали, порушення при її постановленні норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову, як і відсутністю доказів про намір АТ «Альфа-Банк» провести відчуження квартири на користь третіх осіб, на що безпідставно посилається заявник.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано дотримання збалансованості інтересів сторін, проігноровано міжнародні норми та принципи верховенства права, справедливості і змагальності.

Також, вказує на те, що суд першої інстанції не врахував судову практику, зокрема висновки Верховного Суду у постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 717/913/19, у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 554/1893/17 та у постанові від 15 травня 2019 року по справі № 658/2197/18.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що підтверджується телефонограмою про виклик, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам, оскаржувана судова ухвала відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру загальною площею 56,80 квадратних метра, житловою площею 32,50 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (Реестраиійний номер 231 об`єкта нерухомого майна, номер об`єкта в РПВП 20381883), заборонити Акціонерному товариству "АЛЬФА-БАНК" виселяти та знімати з реєстрації мешканців двокімнатної квартири загальною площею 56,80 квадратних метра, житловою площею 32,50 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер 231 об`єкта нерухомого майна, номер об`єкта в РПВН 20381883), а також без дозволу ОСОБА_1 вселяти інших осіб до них, проникати та входити до вказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти та розпоряджатися нею, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування тощо з третіми особами, а також шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третій особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаної квартири.

Свою заяву позивач обґрунтовувала тим, що в провадженні Обухівського районного суду Київської області знаходиться її позовна заява до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Агенція Адміністративних послуг», Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської міської ради про скасування запису про реєстрацію права власності та поновлення права приватної власності на квартиру. Позивач звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що до моменту прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора вона була власником спірної квартири.

Вказувала, що перехід права власності на предмет іпотеки до АТ «Укрсоцбанк» (правонаступника - АТ «Альфа-Банк») було здійснено з грубим порушенням норм законодавства.

Враховуючи той факт, що в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про власника спірної квартири - ПАТ «Укрсоцбанк» у позивача є всі підстави вважати, що ними можуть бути вчинені дії щодо подальшого відчуження квартири, що може призвести до утруднення чи навіть до неможливості виконання рішення суду. У зв`язку з цим просила суд вжити заходи забезпечення позову у виді арешту спірної квартири та заборони відповідачу вчинення дій.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що з урахуванням предмету спору та наявності об`єктивної можливості відчуження відповідачем спірної квартири, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у виді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст. 11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у виді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суд виходив із того, що між сторонами виник спір щодо законності набуття права власності на спірну квартиру відповідачем та імовірної можливості її відчуження останнім під час вирішення спору, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру загальною площею 56,80 квадратних метра, житловою площею 32,50 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за АТ «Укрсоцбанк», і вважає, що даний вид забезпечення позову стосується і пов`язаний із позовними вимогами позивача про скасування рішення про державну реєстрацію за відповідачем права власності на нерухоме майно, а накладення арешту на квартиру є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення та ефективного захисту прав позивача, а також перешкоджання спричинення їм значної шкоди.

При вжитті заходів забезпечення позову, судом обґрунтовано враховано як зміст вимог позивача, які полягають у оспоренні законності реєстрації за відповідачем права власності на нерухоме майно, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому, колегія суддів враховує, що даний захід не є тотожним позовним вимогам, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Альфа-Банк» є власником спірної квартири, документи, які підтверджують його право власності на спірну квартиру, на час розгляду справи не оспорені і є чинними, а тому вжиті судом заходи забезпечення позову порушують його право власності, гарантоване ст.41 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Оскільки цивільний процесуальний закон, а саме ст.ст.149-150 ЦПК України передбачають можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову зокрема, шляхом накладення арешту на спірне майно, то такі дії суду відповідають приписам Конституції України (ст.41) і діючому законодавству.

При цьому, колегія суддів враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи скаржника права власності на належне йому майно у виді квартири. Накладення арешту на спірне майно за своїм змістом полягає у обмеженні права особи лише розпорядитися майном (провести його відчуження), проте не позбавляє апелянта права володіння і користування цим майном.

Це стосується і посилань скаржника на порушення його права на мирне володіння майном, передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якого кожен має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його згідно закону, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

В даному випадку, втручання у право власності відповідача у виді обмеження на відчуження майна здійснене згідно із законом і було пропорційним переслідуваній меті, оскільки здійснене для захисту прав і свобод інших осіб.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що право власності відповідача не оспорюється, а предметом спору є лише реєстраційні дії, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, необґрунтовані.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру у відповідача виникло саме у зв`язку із вчиненням реєстраційних дій, а не у зв`язку із укладенням цивільно-правових угод по набуттю права власності, а відтак оскарження цих реєстраційних дій та записів призведе до позбавлення його права власності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні докази про намір відповідача провести відчуження спірної квартири є необґрунтованими з наступних міркувань.

Власник спірної квартири в будь-який час має можливість провести відчуження належної йому квартири.

Набуття права власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру пов`язане із зверненням стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неповерненням позичальником ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів, які останній має намір у такий спосіб повернути, що у свою чергу дає достатні підстави вважати, що з метою отримання грошових коштів апелянт може провести відчуження спірної квартири.

В даній справі заявник належним чином обґрунтувала підстави своєї заяви, пославшись на наявність вагомих підстав вважати, що відповідач виконає відчуження квартири і мотивував це в заяві.

Окрім того, колегія суддів враховує, що у цілому ряді рішень (постанов та ухвал) Верховного Суду у справах щодо застосування заходів забезпечення позову у справах, пов`язаних із оскарженням особами реєстраційних дій по реєстрації за кредитором прав власності на нерухоме майно, а саме: від 11 жовтня 2019 року у справі № 202/2666/19, від 14 листопада 2019 року у справі № 367/5303/19, від 05 грудня 2019 року у справі № 199/3924/19, сформовано висновок про правильність вжиття таких заходів з огляду на те, що предметом спору у даній справі є вимоги щодо скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення оспорюваних прав позивача, за захистом яких вона звернулась.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборона відповідачу вчиняти дії по розпорядженню квартирою зі зняттям з реєстраційного обліку та виселенню всіх її мешканців, у тому числі укладати договори оренди, купівлі-продажу, дарування, передавати в іпотеку, проникати у квартиру без згоди ОСОБА_1 , вселяти інших осіб, користуватися квартирою будь-яким способом без згоди ОСОБА_1 неспівмірні із предметом заявленого позову та не підтверджені жодним доказом колегія судді не приймає до уваги.

Щодо вжиття такого виду забезпечення даного позову, як заборона відповідачу вчиняти дії по розпорядженню квартирою зі зняттям з реєстраційного обліку та виселенню всіх її мешканців, у тому числі укладати договори оренди, купівлі-продажу, дарування, передавати в іпотеку, проникати у квартиру без згоди ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає, такий спосіб забезпечення позову є похідним від вимоги про накладення арешту на оскаржувану квартиру.

Накладення арешту на спірне майно, включає в себе заборону відповідачу вчиняти дії по розпорядженню квартирою зі зняттям з реєстраційного обліку та виселенню всіх її мешканців, у тому числі укладати договори оренди, купівлі-продажу, дарування, передавати в іпотеку, проникати у квартиру без згоди ОСОБА_1 , вселяти інших осіб, користуватися квартирою будь-яким способом без згоди ОСОБА_1 .

Зокрема, відповідно до викладеного в ухвалі Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі № 758/14876/19-ц висновку Верховний Суд погодився із можливістю забезпечення позову про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора шляхом заборони органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, за подібних у цих справах обставин.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба