Провадження № 2/947/396/21
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Кирикової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
про встановлення факту родинних відносин,
Заявник ОСОБА_1 29.07.2020 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій заявниця просить суд встановити факт родинних зв`язків, а саме факт того, що померлий ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заяви позивачка посилається на те, що через різне написання її прізвища та померлого батька, вона позбавлена можливості підтвердити свої рідні стосунки з померлим для визначення її спадкоємцем та здійснити дії з прийняття спадщини після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17.08.2020 року, прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
18.11.2020 року судом за клопотанням позивача було ухвалено залучити до участі по справі в якості співвідповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
10.02.2021 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання призначене на 22.03.2021 року позивачка та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак надали до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за їх відсутності, в якій одночасно зазначили, що не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідачка ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак в матеріалах справи наявна заява від останньої, в якій відповідачка не заперечує проти задоволення позову та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Одночасно, відповідачка повідомлено у заяві, що вона не мешкає на території України.
Інші відповідачі по справі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались.
Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:
1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;
2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;
3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;
4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;
5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;
6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;
7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до статті 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Судом також враховується, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла громадянка ОСОБА_6 .
Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. від 11.06.2019 року, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , заведена спадкову справу №02/2019. Також повідомлено, що з заявами про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 .
19.10.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №78/02-31, якою відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії вил дачі свідоцтва про право на спадщину, за законом після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що подані не всі відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії.
Як стверджує позивачка, вона позбавлена можливості підтвердити свої родинні стосунки з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , через неможливість підтвердити родинні стосунки зі своїм померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком ОСОБА_5 , через різне написання прізвищ.
Також, як вбачається, у липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо внесення змін до актового запису про її народження №708 від 07 травня 1974 року в частині зміни прізвища батька дитини з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 .
22 вересня 2020 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) складено Висновок, яким відмовлено у задоволенні клопотання громадянки ОСОБА_1 про внесення змін до актового запису №708 від 07 травня 1974 року, складеного Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про її народження, щодо зміни прізвища батька дитини з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 .
Відмова мотивована тим, що згідно чинного сімейного законодавства, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків, а при державній реєстрації народження заявниці їй було присвоєно прізвище батька, отже при зміні прізвища батька зараз, повинно бути змінено і прізвище дитини, від чого заявниця категорично відмовляється.
У Висновку зазначено, що в актовому записі про народження №708 від 07 травня 1974 року, складеному Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, прізвище батька дитини значиться ОСОБА_8 . Прізвище дитини вказано за прізвищем батька ОСОБА_8 .
Як зазначається у Висновку, аналіз документів, наданих заявником свідчить про наступне:
Отже, встановлено, що впродовж усього життя від народження до смерті батько заявниці іменувався прізвищем - ОСОБА_9 , що підтверджено актовими записами про його народження, шлюб, розірвання та смерть. Вказані актові записи можуть бути підставою для внесення змін до актового запису про народження заявниці у частині прізвища її батька, але за умови одночасної зміни прізвища батька та дитини.
Враховуючи відмову заявниці від зміни її прізвища в актовому записі про її народження з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідач зазначив, що зміна лише прізвища батька з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 неможлива, бо згідно статті 145 Сімейного кодексу України - прізвище дитини визначається за прізвищем батьків коли вони маються спільне прізвище, або прізвища одного з батьків, якщо вони мають різні прізвища.
За наслідком викладеного позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Відповідно до ст.15 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку, визначеним цивільним процесуальним законодавством.
Згідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.
Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, родинних відносин між фізичними особами, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
Верховним Судом України звернуто увагу на те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 цієї Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.
З поданих до суду доказів, судом встановлено наступне.
Відомості про актовий запис: номер: 708, дата складання: 07 травня 1974 року;
Відомості про дитину: ПІБ: ОСОБА_1 ;
Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
Місце народження: Україна, Одеська область, м. Одеса;
Відомості про батька: ОСОБА_10 , росіянин;
Відомості про матір: ПІБ ОСОБА_11 , українка.
З матеріалів справи судом встановлено, що у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 07 травня 1974 року, складеному російською мовою, зазначено, що батьком ОСОБА_12 є ОСОБА_5 .
Вказані дані зазначені й у записі Акта про народження № 708 від 07 травня 1974 року.
Позивачем також надані наступні докази, які приймаються судом:
- копія паспорта заявника ОСОБА_1 №003435796, виданого органом видачі 5114, Україна, 04.06.2019;
- копія Довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси №Т1-102524-ф/л від 15.07.2019, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради;
- копія свідоцтва про народження заявника НОМЕР_2 , виданого Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 07.05.1974;
- підтвердження відповідності відомостей актового запису, внесеного до державного реєстру актів цивільного стану громадян його паперовому носію №4107- 54-17 від 28.08.2020, надане Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса);
- копію запису акту про одруження №1440 від 14.05.1966 року стосовно реєстрації шлюбу між громадянами, зазначено російською мовою: « ОСОБА_14 » та « ОСОБА_15 »;
- копію свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 стосовно реєстрації шлюбу між громадянами, зазначено російською мовою: « ОСОБА_14 » та « ОСОБА_15 »;
- копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 стосовно розірвання шлюбу між громадянами, зазначено російською мовою: « ОСОБА_14 » та « ОСОБА_15 »;
- копія свідоцтва про смерть батька заявника НОМЕР_1 виданого Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 01.12.2003;
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При викладених обставинах, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є встановленим, за наслідком чого позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 89, 263-268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.