Справа № 163/2977/20
Провадження № 2/163/57/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ "Приватбанк" (далі - Банк) просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 45 602,99 гривень заборгованості по кредиту та судові витрати по справі в сумі 2 102,00 гривні.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву без номера від 04 грудня 2015 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого відповідачем бажання Банк відкрив йому кредитний рахунок, видав кредитну картку та встановив початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 19 000,00 гривень.

Надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах і в межах встановленого кредитного ліміту, Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 21 вересня 2020 року у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 45 602,99 гривень, з яких: по тілу кредиту - 36 855,73 гривень, по прострочених відсотках - 8 747,26 гривень.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26 листопада 2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

19 березня 2021 року до суду повернулось надіслане відповідачу поштове відправлення з ухвалою суду і примірником матеріалів позову без вручення адресату, у зв`язку з його відмовою від отримання, що в силу ч.9 ст.130 ЦПК України є належним повідомленням особи на вчиненням ним процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.

04 грудня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

За змістом цієї заяви відповідач погодився із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним і Банком договір надання банківських послуг.

Також вказано, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами; примірник договору погодився отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту Банка; зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Банку.

Відповідно до наданих Банком довідок у відповідача в користуванні перебувало чотири кредитні картки, за вперше виданою карткою відкрито рахунок 04 грудня 2015 року, за в останнє виданою - 10 вересня 2019 року з терміном дії 08/23; початковий кредитний ліміт з 04 грудня 2015 року становив 0,00 гривень, з 05 серпня 2019 року збільшений до 15 000,00 гривень, з 17 вересня 2019 року - до 19 000,00 гривень, з 01 червня 2020 року зменшений до 0,00 гривень.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України (у чинній на час підписання анкети-заяви редакції) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а також розміру процентної ставки за його користування.

Предметом позову у справі є кредитна заборгованість за договором від 04 грудня 2015 року в загальній сумі 45 602,99 гривень, яка згідно позовних вимог Банку утворилася станом на 21 вересня 2020 року і складається із тіла кредиту в сумі 36 855,73 гривень, прострочених відсотків в сумі 8 747,26 гривень.

На підтвердження цих вимог, окрім копії підписаної анкети-заяви, довідок про видані кредитні картки та встановлені кредитні ліміти, Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", примірник Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку відповідача.

Із виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що за користування кредитним лімітом Банк нараховував і списував відсотки за ставкою 3,5%.

Проте, як вбачається зі змісту підписаної відповідачем анкети-заяви, такої істотної умови як процентна ставка і її розмір за користування кредитним лімітом вона не містить.

Як на підставу для здійснення нарахувань по процентах Банк у позовній заяві посилається на Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови і Правила надання батьківських послуг в Приватбанку, які вважає невід`ємними частинами укладеного із відповідачем кредитного договору в силу положень ст.634 ЦК України.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Доданий до позову примірник Умов та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису відповідача, тому не може бути належним доказом, оскільки не свідчить про ознайомлення відповідача з цими Умовами та Правилами.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Інших достовірних підтверджень того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання цієї анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, матеріали справи не містять.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" взагалі містить чотири види кредитних карт "Універсальна" і усі вони мають різні умови кредитування. За яким видом карти, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватися кредитування відповідача, по справі не встановлено.

З огляду на викладене надані Банком витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання батьківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватись як невід`ємна частина кредитного договору.

У зв`язку із цим відсутні й підстави для огляду веб-сайту Банку в порядку ст.85 ЦПК України, оскільки вчинення цієї процесуальної дії жодним чином не впливає на зроблені судом вище викладені висновки.

Таким чином, враховуючи відсутність по справі підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови щодо сплати процентів за користування кредитом, заявлена Банком вимога про стягнення з відповідача цієї складової в сумі 8747,26 гривень є безпідставною, через що задоволенню не підлягає.

Щодо заборгованості по тілу кредиту, суд встановив таке.

Із наданої банківської виписки по кредитних рахунках, яка відповідає наданій Банком довідці про зміну умов кредитування, встановлено, що у день підписання 04 грудня 2015 року анкети-заяви відповідачу кредитний ліміт не встановлювався, оскільки становив 0,00 гривень.

У період з 04 грудня 2015 року до 05 серпня 2019 року відповідач користувався виключного власники коштами, які вносив на картковий рахунок, тобто регулярно поповняв рахунок і використовував кошти в межах цього поповнення.

05 серпня 2019 року на картковий рахунок відповідача Банк встановив кредитний ліміт в сумі 15 000,00 гривень. На цю дату на рахунку відповідача знаходились власні кошти в сумі 16,56 гривень. До 17 вересня 2019 року відповідач користувався як кредитними, так і власними коштами, які вносив на картковий рахунок.

16 вересня 2019 року відповідачу збільшений кредитний ліміт до 19 000,00 гривень. Станом на цю дату на картковому рахунку відповідача знаходились його власні кошти в сумі 135,40 гривень.

До 17 вересня 2020 року відповідач активно користувався як кредитними коштами, так і власними, які регулярно вносив на картковий рахунок, про що свідчить існування на ньому позитивного залишку до 27 вересня 2019 року.

Всього у період з 16 вересня 2019 року по 17 вересня 2020 року відповідач використав коштів на суму 102 963,95 гривень, поповнив картку на 69 206,27 гривень.

Різниця між використаними і внесеними коштами становить 33 757,68 гривень, що й буде становити суму непогашеного тіла кредиту.

Як встановлено із цієї ж банківської виписки, невідповідність встановленої судом суми непогашеного тіла кредиту із тією, що заявлена Банком до стягнення в позові в розмірі 36 855,73 гривень, утворилась внаслідок зарахування Банком до тіла кредиту не лише коштів, які фактично були отримані відповідачем, але і списаних з ініціативи Банку за рахунок кредитних коштів нарахованих процентів, в результаті чого необґрунтовано збільшено заборгованість за тілом кредиту.

Зокрема, відповідно до цієї виписки Банк всього нарахував процентів за ставкою 3,5% в загальній сумі 11 845,31 гривень. Із цієї суми у даному позові Банк заявив до стягнення лише 8 747,26 гривень заборгованості по процентах. Різниця між нарахованою і пред`явленою до стягнення сумою процентів становить 3 098,05 гривень, яка є рівною різниці між заявленою Банком заборгованістю по тілу кредиту та встановленою судом (36855,73 - 33757,68 = 3098,05).

Згідно із статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі досліджених по справі доказів своє належне підтвердження знайшла заборгованість відповідача перед Банком лише за тілом кредиту на суму 33 757,68 гривень, яка й підлягає стягненню.

Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 74,03 % таких вимог.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором без номера від 04 грудня 2015 року в сумі 33 757 (тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят сім) гривень 68 копійок, яку становить заборгованість по тілу кредиту.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ "Приватбанк" 1556 (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 11 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Найменування позивача: АТ КБ "Приватбанк"; місце знаходження - вулиця Грушевського 1Д, місто Київ; код ЄДРПОУ - 14360570.

Ім`я відповідача: ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Головуючий : суддя С.С.Чишій