ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/144/19 Номер провадження 22-ц/814/568/21Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ступніка Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Сайко О.О. в м. Пирятин

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова Рудка-Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з вказаним позовом. Зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 8,4175 га, яка знаходиться в адміністративних межах Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. З 17 травня 2012р. протягом 5 років СТОВ «Дружба-Нова» за договором оренди користувалась належною йому ділянкою.

Після закінчення строку оренди ОСОБА_1 не мав наміру передавати земельну ділянку в оренду, однак дізнався про існування договору оренди від 25.07.2017 року, укладеного між ним та ТОВ «Березова Рудка-Агро», якого він не підписував. Вважає, що договір оренди земельної ділянки, оформлений поза його волею, як власника. Просив визнати недійсним договір оренди землі № 36 від 25.07.2017 року, укладений між ним та ТОВ«Березова Рудка-Агро».

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова Рудка-Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовлено.

Відмова у задоволенні позову обґрунтована тим, що спірний договір є неукладеним, тому не може бути визнаний судом недійсним.

Рішення оскаржив адвокат Ступніка С.В. в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що судом першої інстанції було зроблено висновок в рішенні, який не відповідає обставинам справи, оскільки суд констатував факт, що спірний договір оренди від 25.07.2017 року є неукладеним, при наявності підстав для визнання такого договору недійсним.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 8,4175 га з кадастровим номером :00:050:0048, яка знаходиться в адміністративних межах Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 10 травня 2012 року.

Згідно договору оренди землі від 17.05.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова», позивач передав у строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку загальною площею 8,4175 га, кадастровий номер :00:050:0048 на строк 5 років.

25.07.2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Березова Рудка-Агро» було укладено договір оренди землі №36 загальною площею 8,4175 га, кадастровий номер :00:050:0048 на строк 7 років.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 294, виконаної експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 31.07.2020 року, підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі №36 від 25.07.2017 року, на сторінці 6, в розділі «ПІДПИСИ СТОРІН», в графі «Від Орендодавця:», в рядку «/ ОСОБА_1 /», - виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд вважав, що позивачем обраний неєфективний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до сталі 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499ЦСІ9).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ступніка Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.03.2021 р.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна