Єдиний унікальний номер: 223/180/21
Провадження номер: 2/223/166/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Буцька С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою та професійним захворюванням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою та професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем на протязі 26 років 9 місяців 14 днів, з яких 23 роки 8 місяці 19 днів в якості гірника очисного забоя в шкідливих та небезпечних умовах праці. 20.10.2015 року позивач, при виконанні виробничого завдання, отримав травму правої ноги, про що було складено акт № 31 про нещасний випадок на виробництві. Після курсу лікування рішенням МСЕК від 07.07.2017 року йому було вперше встановлено стійку втрату працездатності на 15 %. В квітні 2019 року його фізичний стан значно погіршився, тому він проходив лікування в ЦМЛ Вугледарської міської ради, а в період з 25.10.2020 року по 03.11.2020 року пройшов курс лікування в Державній установі «Інститут медицини праці ім. Ю.Л. Кундієва Академії Медичних Наук України». Позивачу було вперше встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії № 37/948 від 03.11.2020 року встановлено, що захворювання є професійним. Висновком МСЕК від 05.01.2021 року позивачу вперше-повторно була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок хронічного професійного захворювання за сукупністю в розмірі 65 %, встановлено третю групу інвалідності, безстроково. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль і душевні страждання, він часто лікується, змушений постійно приймати лікарські препарати, пристосовуватися до обмеження життєдіяльності, атмосферних перепадів, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя, що свідчить про заподіяння йому моральної шкоди і є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідачем. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на його користь моральну шкоду, одноразово, в сумі 27500 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив прийняти рішення відповідно до норм діючого законодавства та розглянути справу за його відсутності. Крім того, у відзиві зазначив, що розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу заподіяних моральних і фізичних страждань, характеру та тривалості страждань, тяжкості завданої травми, наслідків ушкоджень, істотних вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1». Позивача звільнено з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з 21.08.2019 року наказом № 159-к від 22.08.2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копіє трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.12-13).

Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, № 31 від 23.10.2015 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок 20.10.2015 року під час виконання виробничого наряду перетягування стола для кріплення і пересування нижнього приводу конвеєра СП-26У (а.с.18).

Висновком для МСЕК № 337 від 05.07.2018 року, виданим НДІ травматології і ортопедії Донецького національного медичного університету, ОСОБА_1 встановлено діагноз: наслідки виробничої травми від 15.06.2009 року та 20.10.2015 року. Зрощений перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки, посттравматичний деформуючий остеоартроз правого гомілковостопного суглоба. Помірна комбінована контрактура правого гомілковостопного суглоба. Посттравматична невропатія малогомілкового нерву справа. Помірні порушення функцій опори і пересування. Зрощені переломи 1-ї,2-ї, 3-ї плюсневих кісток правої стопи. Посттравматичний деформуючий остеоартроз, помірна комбінована контрактура предплюсних, плюсневих суглобів обох стоп. Стійкий больовий синдром (а.с.17).

Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 26.01.2010 року позивачу була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва від 15.06.2009 року на 25 % з 26.01.2010 року. Позивачу рекомендовано медикаментозне лікування (а.с.34).

Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 19.09.2018 року позивачу була повторно встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва від 15.06.2009 року на 25 % та від 20.10.2015 року на 15 %, а всього за сукупністю на 40 % з 01.09.2018 року, безстроково. Позивачу рекомендовано медикаментозне лікування (а.с.29).

При виконанні своїх трудових обов`язків в підземних умовах позивач отримав професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, що підтверджується копією медичного висновку ЦЛЕК про наявність хронічного професійного характеру захворювання № 37/948 від 03.11.2020 року та випискою з амбулаторної карти ОСОБА_1 (а.с.7, 14-15).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.11.2020 року професійне захворювання позивача виникло в зв`язку з: недосконалістю технологічного процесу; вимушеною робочою позою, вимушеними нахилами тулубу (а.с.8-11).

Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 05.01.2021 року позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності вперше внаслідок хронічного професійного захворювання на 40 % та повторно внаслідок трудового каліцтва 15.06.2009 року на 15 % та 20.10.2015 року на 10 %, за всього за сукупністю - на 65 %, з 23.12.2020 року, безстроково, та його визнано інвалідом ІІІ групи. Позивачу рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, ортопедичний пояс (а.с.6).

Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-9 рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідач не заперечує той факт, що позивач під час роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» отримав трудове каліцтво та професійне захворювання, внаслідок чого йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності безстроково за сукупністю на 65 %.

Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 27500 грн., що буде цілком еквівалентним завданим позивачу моральним стражданням.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою та професійним захворюванням задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Букачача Чернишевського району Читинської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в порядку відшкодування моральної шкоди, одноразово, 27500 (двадцять сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г. Луньова