Справа № 690/565/20
Провадження № 2/690/57/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.

секретаря судового засідання Вельган А.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Ватутіне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 доВатутінської міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

в т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що в 1982 році вона за розпискою, складеною на ім`я ОСОБА_4 придбала будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . На момент придбання будинку позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_5 та носила його прізвище « ОСОБА_6 », як і зазначено в розписці про придбання будинку. 15.11.1983 року вона розірвала шлюб та повернула дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ». В 1985 році знову зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». Після складання розписки про купівлю будинковолодіння, колишня власниця ОСОБА_4 вибула на постійне місце проживання до селища Погрібне Жовтневого району Тюменської області РФ та до України більше не поверталась. Відповідно до фотокопії свідоцтва про смерть, наданого третіми особами по справі, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу придбання будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_9 вільно, відкрито та на власний розсуд використовувала набуту нерухомість за призначенням і, невдовзі, після купівлі, почала будівництво нового будинку за зазначеною адресою, так як придбане житло не відповідало її потребам та потребам її родини, адже мало лише 1 кімнату, відсутність зручностей та мав аварійний стан, що не давало можливості проживати в ньому. Збудувавши новий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вона разом зі своєю сім`єю тривалий час проживала в ньому, при цьому отримуючи та сплачуючи комунальні послуги, добросовісно вважаючи себе власницею набутого в 1982 році майна. В 2020 році вона вирішила зайнятись питанням приватизації земельної ділянки та звернулась до землевласника Ватутінської міської ради Черкаської області за консультацією щодо необхідних дій для приватизації будинку. Позивач дізналась про те, що відомості про неї як про власника будинку за адресою: АДРЕСА_1 не внесені до відповідного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому приватизація земельної ділянки неможлива. Крім того, забудований нею будинок, незважаючи на підведені комунікації не має статусу введеного експлуатацію, а не набувши юридичного статусу власника здійснити дії по реєстрації об`єкта нерухомості також є неможливим. Враховуючи добросовісне, вільне, відкрите безперервне (більше 30 років) володіння позивачем будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке весь час вона вважала своєю власністю внаслідок набуття цього майна за грошові кошти сплачені колишній власниці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за розпискою, оформити своє право, яке не визнається, в юридичному аспекті, позивач може шляхом визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Позивач та її представник ОСОБА_10 у судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні.

Представник Ватутінської міської ради Черкаської області, в судове засідання не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку ст. 206 цього Кодексу.

Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином.

Так, згідно вимог ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 200, 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, від яких надійшли відповідні заяви та прийняти заяву відповідача про визнання ним позову, викладену в окремій письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі нотаріально засвідченого договору від 25.12.1964 р. (а.с.8-9) виконавчим комітетом Ватутінської міської ради депутатів передано Панченко Є.Н. в безстрокове користування земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 600 кв.м., для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності.

Згідно акта архітектора від 25.12.1964 р. надано дозвіл на будівництва житлового будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , на виділеній земельній ділянці в строк до 25.12.1967 р. (а.с.10).

Новозбудований будинок, завершений будівництвом у 1980 р. було прийнято в експлуатацію згідно акта, затвердженого 10.06.1981 р., та відповідно до інвентаризаційної справи від 05.06.1979 р. право власності ОСОБА_4 було зареєстровано Черкаським обласним бюро технічної інвентаризації (а.с.11-16).

Згідно розписки (а.с. 17), ОСОБА_11 купляє хату у ОСОБА_4 , сплатила гроші в сумі 2000, в чому і розписуюсь. Покупець: підпис ОСОБА_6 , продавець підпис ОСОБА_12 , свідки підпис ОСОБА_13 , свідки підпис ОСОБА_14 .

Оцінюючи зазначену довідку суд враховує, що вона не містить дати її складання, визначення об`єкту власності, моменту передачі речі, а тому не має юридичної сили щодо підтвердження факту набуття зазначеного будинку у власність позивача і не створює жодних юридичних наслідків.

Позивач 15.11.1983 р. після розірвання шлюбу змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_7 », а 28.08.1985 р. після укладення нового шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується довідкою Ватутінського міського відділу ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.19).

Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 20) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Тюменській області РФ.

Відповідно до інформації, наданої Ватутінською державною нотаріальною конторою від 03.03.2021 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4 на території України не заводилась, відомості про прийняття.

Позивач тривалий час з 1982 р. проживає та з 11.07.1987 р. зареєстрована в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підтримує його в належному стані, сплачує комунальні платежі, що підтверджується технічним паспортом (а.с.21-23), квитанцією про сплату за спожиту електроенергію (а.с. 25), розрахунковими книжками (а.с. 26, 27), договором про надання населенню послуг за водопостачання та водовідведення, складеного на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 45). Таким чином позивач більше 30 років проживає в цьому будинку.

Однак відомості про ОСОБА_1 , як про власника будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не внесені до відповідного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому приватизація земельної ділянки неможлива. Крім того, забудований нею будинок, незважаючи на підведені комунікації не має статусу введеного експлуатацію.

Оформити своє право на будинок позивач може шляхом визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Відповідно до матеріалів справи власник майна ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ), її спадкоємці першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи обізнаними про наявну судову справу, заперечень ці треті особи щодо позовних вимог суду не подавали, відомості про відкриття спадщини та прийняття спадкового майна на території України після ОСОБА_4 відсутні, за наявною у справі інформацією територіальна громада м. Ватутіне в особі Ватутінської міської ради із позовом до суду про визнання спадщини відумерлою не зверталась та судові рішення не приймались.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі сплином строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач з 1982 р. добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно користуватися будинком, що за адресою: АДРЕСА_1 , та з урахуванням вимог ст. 344 ЦК України, строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю з 01.01.2001 р. становить 20 років безперервного володіння ним, а тому суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними належними і допустимими доказами, що є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.76, 81, 82, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, та ст.ст.16, 328, 344 ЦК України,суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності за набувальною давністю на будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач Ватутінська міська рада Черкаської області (місце знаходження: просп. Дружби, 8, м. Ватутіне. Черкаська область) .

Треті особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце реєстрації та проживання невідоме), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (м. Білоярськ, Ханти Мансійський автономний округ, Тюменська область, Російська Федерація).

Повний текст рішення складено та проголошено 26.03.2021 р.

Головуючий суддя Л.А. Пасацька