Провадження № 2/761/3427/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати таким, що припинив свою дію Договір поруки від 31.07.2013 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 11.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №13/П/76/2007-840 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 98 400,00 доларів США.

31.07.2013 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір про заміну боржника, та Позичальником за вказаним кредитним договором стала ОСОБА_2 .

В цей же день між ВАТ КБ «Надра» та позивачем був укладений договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором.

В липні 2020 року позивачу стало відомо про те, що Банк відступив право вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення на користь ТОВ «Укрдебт Плюс». Позивач вважає, що Банк не мав законом передбачених підстав для відступлення права вимоги оскільки порука припинилась.

Припинення поруки позивач обгрунтовує тим, що в договорі поруки не встановлено строк після якого порука припиняється, оскільки умова договору про дію поруки до повного виконання Позичальником зобов`язань перед Банком або повного виконання Поручителем взятих на себе зобов`язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України.

Також позивач зазначає, що позичальником з 31.07.2013 року взагалі не здійснювалась сплата за кредитним договором. Однак з 05.08.2013 року (дати наступного платежу за кредитним договором) Банк не звертався до позивача з вимогою про сплату заборгованості та виконання зобов`язань позичальником.

Таким чином, Банком пропущено шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому на підставі ч.4 ст.559 ЦК України в редакції від 09.06.2013 року - договір поруки є припиненим.

Позивач обгрунтовуючи позов посилається на висновки Верховного Суду України в постанові від 21.05.2012 року у справі №6-68цс11, від 21.01.2015 року у справі №6-190цс14, від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15.

13.11.2020 року до суду надійшов відзив ПАТ КБ «Надра» на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених вимог з тих підстав, що відступлення права вимоги відбулось у відповідності до чинного законодавства. Умовами Договору поруки передбачено строк дії договору та строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Договором поруки не визначено строку після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору (п.5.9) встановлено що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобов`язань. Тому відсутні підстави для припинення договору поруки.

10.12.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судове засідання позивач не з`явився, звернувся із заявою про слухання справи в його відсутність та зазначає, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі уповноважених представників в судове засідання не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 11.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (далі - Банк) та ОСОБА_3 (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №13/П/76/2007-840 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 98 400,00 доларів США строком повернення до 10.09.2027 року.

Договором про заміну боржника у зобов`язанні №1 від 31.07.2013 року, за цим Договром ОСОБА_3 за згодою ВАТ КБ «Надра» перевів свій борг у повному обсязі за Кредитним договором №13/П/76/2007-840 від 11.09.2007 року на ОСОБА_2 .

В цей же день був підписаний Договір про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №13/П/76/2007-840 від 11.09.2007 року.

13.07.2013 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (далі - Поручитель) був укладений Договір поруки за умовами якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_2 в повному обсязі грошов их зобов`язань за кредитним договором №13/П/76/2007-840 від 11.09.2007 року та Додатковим Договором про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №13/П/76/2007-840 від 11.09.2007 року.

Згідно з пунктом 1.4 Договору поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 5.9 Договору передбачено, що цей договір діє до повного та належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та/або належного виконання Поручителем зобов`язань за цим договором.

Договір підписаний позивачем що свідчить про його згоду з викладеними умовами.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником та поручителем зобов`язань за кредитним договором, ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29.08.2016 року (справа №753/10879/15) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Комерційний Банк „Надра" задоволено тастягнуто на користь Публічного акціонерного товариства „Комерційний Банк „Надра", код 20025456, солідарно з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , заборгованість за договором №13/П/76/2007-840 від 11 вересня 2007 року в сумі 169369 доларів США 09 центів, що за курсом НБУ станом на 08.12.2014 року становить 2629575 грн. 37 коп.

Рішення набрало законної сили та не оскаржувалось позивачем.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 20.08.2020 року у виконавчих провадженнях з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2016 у цивільній справі № 753/10879/15 (провадження № 2/753/6465/16) за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 замінено первісного стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (, місцезнаходження: 04073, м. Київ, пр-т Степана Бандери, буд. 28-А).

Вказана ухвала набрала законної сили.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року, справа № 522/1528/15-ц звернула увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України).

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, враховуючи що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29.08.2016 року стягнуто солідарно з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, судом на той час не встановлено, що порука позивача припинилась, позивач не оскаржував рішення суду що свідчить про його згоду із висновками суду. Фактично зверненням до суду з цим позовом позивач бажає щоб суд здійснив переоцінку доказів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивач обрав неналежний спосіб захисту, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4,77-83,89,95, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлене 01 грудня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула