справа №176/1794/20
провадження №2/176/52/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2021 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М.В.,

представника позивача- Марченко Р.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жовті Води, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,-

ВСТАНОВИВ:

КП «Жовтоводськтепломережа» звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 грудня 2015 року по 01 травня 2020 року в сумі 30614,99 грн., з яких: 27583,21 грн. сума основного боргу, 1923,61 грн. інфляційні нарахування, 1108,17 грн. три відсотки річних та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року замінено позивача комунальне підприємства «Жовтоводськтепломережа» на комунальне підприємство «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2007 року.

Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає порядок оплати житлово-комунальних послуг. Так, п.1 даної статті зазначає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

У відповідності із ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати сплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної за гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Невиконання боржником зобов`язань по оплаті в повному обсязі за послуги з централізованого опалення призвело до виникнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради за період з 01 грудня 2015 року по 01 травня 2020 року становить 30 614,99 з яких: 27583,21 грн.- основна сума боргу; 1923,61 грн.- інфляційні нарахування;1108,17 грн.- три відсотки річних. Враховуючи, що в добровільному порядку заборгованість за надані послуги не сплачена, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі пославшись на доводи викладені в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі. При цьомузазначила, що дійсно є власником квартири АДРЕСА_1 . У 2015 році без її згоди у зазначеній квартирі зареєструвалася дружина її сина ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 . Після розлучення з сином у 2018 року, ОСОБА_2 час від часу проживала у вище вказаній квартирі, про наявність боргів остання не повідомляла в на вказівки про необхідність оплати комунальних послуг не реагувала. При цьому, на даний час згаданиммайном як власник вона не має можливості користуватись, оскільки вхідні замки до приміщення замінені. Вважає заявлені вимоги недоцільними, оскільки договір про надання послуг з централізованого опалення з нею не укладався, послугами позивача не користується, всі розрахунки за опалення проведено з урахуванням субсидії, яка надавалась особисто ОСОБА_2 , яка і має здійснювати оплату.

Позивачем 03.02.2021 року подано відповідь на відзив,де позивач вказав, що жоден із наведених відповідачем аргументів не спростовує обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву беззаперечно підтверджує той факт, що є одноособовим власником квартири за адресою АДРЕСА_2 з 20.06.2007р. на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України передбачено: власність зобов`язує. Тобто, власник не тільки володіє, користується та розпоряджається належним йому на праві приватної власності майном, але також несе витрати по його утриманню. Власник приміщення визначений статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, що зареєстроване у встановленому законом порядку. З зазначеного вбачається, що обов`язок по оплаті за отримані комунальні послуги, а саме за послугу з теплопостачання покладено на власника, тобто на ОСОБА_1 .

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004р., що діяв на момент виникнення правовідносин, передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Договір про надання послуг централізованого опалення між КП «Жовтоводськтепломережа» та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Щомісяця з 01 грудня 2015 року по 01 травень 2020 року позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з теплопостачання, однак остання кошти за вказані послуги не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги.

З приводу розрахунку заборгованості, станом на 1 березня 2017 рік позивач вказав, що у відповідача була наявна заборгованість в розмірі 2241,92 грн., той факт що відповідачем було отримано повідомлення, в якому було зазначено що борг станом на 01.03.2017р. становить 417,91 грн., пояснюється наступним чином. Відповідач на опалювальний період з 01.11.2016р. по 01.04.2017р. отримував субсидію, але в березні 2017р., за лютий 2017р. субсидія в розмірі 1707,70 грн. була знята, що є відображеним в повідомлені зі знаком мінус, який долучено відповідачем до відзиву. Дана інформаціє чітко простежується в оборотній відомості особового рахунку відповідача за період з 01.11.2016р. по 01.07.2016р. Під час підготування позивачем розрахунку до суду, березень 2017р. було розраховано з урахуванням забраної суми так: на початок лютого 2017 року малась заборгованість в розмірі 624,45 грн. плюс нарахування за лютий склало 1775,71 грн. мінус оплата в розмірі 158,24 грн. та мінус 1707,70 грн.(субсидія) і того отримуємо 2241,92 грн.

Всі інші доводи відповідача щодо спростування позовних вимог на думку позивача є такими що не відносяться до предмету спору, а тому не підлягають спростуванню.

09.02.2021 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, де остання вказала, що особою яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , а тому і сплату заборгованості здійснювати повинна виключно вона.

Наведені позивачем аргументи щодо сплати за комунальні послуги власником житла , а не користувачем послуг не відповідають нормі закону, а тлумачаться позивачем на власний розсуд.

Також зазначає на невірності наданих позивачем розрахунків та незгоди з ними.

У доповненнях до відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_4 вкотре зазначила, що закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. Згідно договору купівлі- продажу квартири від 20 червня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. власником квартири за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .

Також зауважила, що розрахунок зроблено з урахування всіх оплат та компенсації у вигляді субсидій. Відповідачем не надано жодного належного доказу, що в розрахунок за спірний період не були враховані оплати чи субсидія. Різниця місячних нарахувань в розрахунку та оборотній відомості пояснюється тим фактом, що в розрахунок субсидії віднесенні безпосередньо в той період, в який було призначено,а оборотна відомість містить фактичне перерахування коштів.

Суд заслухавши сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно договору купівлі- продажу квартири від 20 червня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В., відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.12).

Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в установленому законом порядку у КП «Жовтоводське МБТІ» та отримано технічний паспорт на квартиру (а.с.13).

Між позивачем та відповідачем встановлені фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа».(а.с.15).

Відповідно до ст. ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, власник це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, що зареєстроване в установленому законом порядку.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004р., що діяв на момент виникнення правовідносин, передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та мовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Договір про надання послуг централізованого опалення між КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради та відповідачем не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались , тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги твердження відповідача щодо відсутності укладеного договору і як наслідок несплати за послуги з централізованого опалення, оскільки відсутність укладеного між сторонами договору не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, так як між виконавцем послуги та споживачем склалися фактичні договірні відносини.

Також слід врахувати, що вказана квартира розташована у багатоквартирному будинку, підєднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, відповідач зобов`язаний нести витрати з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежить від того, проживає власник у цій квартирі чи ні, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 638/11034/15-ц від 10 грудня 2018 року.

Посилання відповідача про те, що вона не користувалася послугами позивача та не повинна нести витрати по сплаті заборгованості за надані послуги централізованого опалення є безпідставними, оскільки обов`язок по оплаті за отримані послуги покладено саме на власника приміщення.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з розрахунку суми заборгованості заборгованість відповідача за надані послуги централізованого опалення за період з за період з 01 грудня 2015 року по 01 травня 2020 року становить 27583,21 грн. (а.с.10, 11).

Таким чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача цієї суми заборгованості.

Щодо стягнення інфляційних та 3% річних, то суд звертає увагу, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, слід враховувати, що за юридичною природою правовідносини сторін вони є грошовими зобов`язаннями і на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 30.10.2013 року по справі 6-59цс13, закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

З огляду на зазначене, позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1108,17 грн. та суми втрат від інфляції в розмірі 1923,61грн.

При цьому перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості що складений у відповідності до чинного законодавства на основі чинних тарифів за послуги опалення, суд погоджується з ним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку та не надано даних щодо погашення заборгованості.

Щодо застосування позовної давності, що було заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У відповідності до ст. 267 ЦК України, особа, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням того, що сплата коштів за комунальні послуги характеризується щомісячними черговими платежами, то у позивача виникає право на захист порушеного права щодо стягнення цих коштів з моменту невнесення відповідної суми у визначений строк. Таким чином, право на звернення до суду з позовом щодо стягнення заборгованості виникло з наступного дня після несплати такого платежу.

Згідно з розрахунку позивача, заборгованість відповідача по оплаті за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2015 року по 01.05.2020 року становить 27 583,21 грн. Тобто позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за період більш як три роки.

При цьому, як вбачається з того ж розрахунку відповідачем у лютому, березні, квітні 2016 року, у лютому, березні, квітні, травні 2017 року, у листопаді, грудні 2018 року, січні, лютому, березні 2019 року та у грудні, січні, лютому, березні 2020 року здійснювалися оплати за надані послуги.

Даний факт не оспорюється та не спростовується відповідачем.

Тобто внесення відповідачем в 2016, 2017, 2018, 2019 та 2020 роках оплати за надані відповідачем послуги, свідчить про визнання відповідачами свого боргу та у розумінні ст. 264 ЦК України є діями, які переривають строк позовної давності, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду у справі № 668/8830/15-ц та справі № 437/2726/13-ц.

Таким чином, суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 грудня 2015 року по 01 травня 2020 року у розмірі 30 614,99 з яких: 27583,21 грн.- основна сума боргу; 1923,61 грн.- інфляційні нарахування;1108,17 грн.- три відсотки річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Позивачем при пред`явленні позову, сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн.,що підтверджується платіжним дорученням №1808 від 01.10.2020 року, яке міститься в матеріалах справи, на виконання вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опаленнязадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Жовті Води, Дніпропетровської області, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_3 на користь комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради (юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул.8 Березня, 42, ) заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 грудня 2015 року по 01 травня 2020 року у розмірі 30 614,99 з яких:

-27583,21 грн.- основна сума боргу;

-1923,61 грн.- інфляційні нарахування;

-1108,17 грн.- три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Жовті Води, Дніпропетровської області, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_3 на користь комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" Жовтоводської міської ради (юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул.8 Березня, 42, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 Розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська Дніпропетровської області