Справа № 759/5703/17 Головуючий в суді І інстанції Ул`яновська О.В.
УХВАЛА

18 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київський міський психоневрологічний диспансер № 4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Накемпій Георгій Корнійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лисань Світлана Святославівна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , що складений на користь ОСОБА_2 , посвідчений 13 жовтня 2011 року ПН КМНО Накемпієм Г.К.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, та одночасно подала заяву про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, на вирішення якої поставити запитання: «Чи страждала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будь-який психічний розлад на момент складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_2 ?» і «Чи була здатна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення і посвідчення заповіту ІНФОРМАЦІЯ_2 ?».

У обґрунтування вимог заяви посилається зокрема на те, що судом першої інстанції була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, однак вона проведена не була, оскільки суд не здійснив усіх необхідних заходів для її проведення, зокрема не забезпечив збирання витребуваних експертом доказів, при цьому судова експертиза є ключовим доказом, який має підтвердити обставини справи, які мають істотне значення, через що просить задовольнити її клопотання.

Дослідивши зміст заяви та матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції була призначена у справі посмертна судово-психіатрична експертиза з метою визначення психічного стану заповідача на час підписання заповіту, та у подальшому від експертів ДУ «НДІП МОЗ України» надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та про уточнення змісту і обсягу доручень, поставлених на вирішення експертів, однак вказані клопотання експертів виконані не були, при цьому місцевий суд відновив провадження у справі, проте не довів до відома позивачки наявність таких клопотань судових експертів, не роз`яснив позивачці права на вчинення інших процесуальних дій з метою забезпечення проведення судової експертизи, через що у наслідку вона проведена не була.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України (в редакції на час прийняття постанови) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки місцевим судом не було повною мірою забезпечено проведення судової експертизи та не доведено до відома позивачки необхідність надання відповідних доказів, не роз`яснено право здійснити інші процесуальні дії з метою забезпечення проведення експертизи, при цьому у такій категорії справ суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу, через що колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання позивачки про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та зупинення провадження у справі на час її проведення.

Керуючись ст.ст. 103,104, 381 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задовольнити.

Призначити у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Чи страждала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будь-який психічний розлад на момент складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

2. Чи була здатна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення і посвідчення заповіту 13 жовтня 2011 року?

Проведення експертизи доручити Українському науково-дослідному інституту соціальної і судової психіатрії та наркології (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103).

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок або відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

У розпорядження експертів надати матеріали справи ун. № 759/5703/17.

Оплату судової експертизи покласти на позивачку ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Судову експертизу провести у строки, передбачені п. 1.13. Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року.

Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: