ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року м. Чернівці

справа № 721/60/17

провадження №22-ц/822/121/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Проскурняка С.П.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням сесії Путильської селищної ради № 197/7-07 від 09.03.2007 року йому надано земельну ділянку, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.0604 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення він виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 435258 від 03.04.2007 року.

23 квітня 2016 року спеціалістом-землевпорядником Путильської селищної ради Кочерган О.О. в присутності спеціаліста-геодезиста Кочергана В.В. та ОСОБА_6 проведено винесення меж земельної ділянки в натурі, яка передана йому у власність згідно державного акта на право власності.

Зазначав, що під час винесення меж належної йому земельної ділянки в натурі, було виявлено самовільне зайняття частини вказаної земельної ділянки громадянином ОСОБА_6 . Межу земельної ділянки ОСОБА_1 закріплено чотирьма межовими знаками у вигляді дерев`яних кілків забитих у землю та попереджено ОСОБА_3 про необхідність звільнення частини самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом перенесення існуючої дерев`яної огорожі. Крім встановлення паркану, на думку позивача, на його земельній ділянці ОСОБА_6 посаджено вздовж вказаного паркану плодові дерева, які по сьогодні не пересаджені.

07 листопада 2016 року з метою огородження власної земельної ділянки по виставленим межам, ним було здійснено роботи по бетонуванню залізних стовпців для кріплення огорожі. Однак, з метою протидії встановленню вказаної огорожі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було незаконно вибрано з місць їх встановлення два залізні стовпці та вчинено конфлікт з особами, які їх монтували. У зв`язку з чим, роботи по огорожі земельної ділянки були припинені.

Вказував, що протиправними діями відповідачів йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Матеріальна шкода складається із витрат пов`язаних із доставкою найманих працівників з місця їхнього проживання до його земельної ділянки та в зворотному напрямку. На вказані цілі ним було витрачено 20 літрів дизпалива, що станом на 07 листопада 2016 року становить 360 гривень. Поряд з цим, він тричі їх харчував, що склало витрат на загальну суму 1000 гривень, кожному з них він заплатив по 300 гривень. На придбання цементу він витратив 700 гривень, оренда бетономішалки 1 день 300 гривень. Використання щебеню в кількості 2 куб.м. - 400 гривень. Всього вважає, що йому завдана матеріальна шкода на суму 3360 грн.

Також вважав, що йому завдано моральну шкоду, яка викликана негативними змінами у психічній сфері і виражається в терпінні ним душевних страждань, які були викликані протиправною поведінкою відповідачів, їхньою зухвалістю та наглістю. Він тривалий час був позбавлений законного права на користування власною земельною ділянкою, у нього порушився нормальний сон, його емоційний стан був завжди напружений, з огляду на це моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 46 640 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки розміром 0,0381га., що розташована по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 викорчувати плодовиті дерева з вказаної частини земельної ділянки. Стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3360 грн. та моральну шкоду в розмірі 46 640 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки розміром 0,0381га., що розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 викорчувати плодовиті дерева з вказаної частини земельної ділянки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640грн., 10 815 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 16 670грн. витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що плодові дерева, які належать відповідачу перешкоджають позивачу використовувати частину належної йому земельної ділянки за цільовим призначенням, що є підставою для зобов`язання ОСОБА_3 викорчувати плодовиті дерева з указаної частини земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів завдання йому такої шкоди.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції приймаючи до уваги висновок експерта №19002 від 17.06.219р. залишив поза увагою той факт, що експерт встановив не самовільне зайняття земельної ділянки, а виявив накладення земельних ділянок.

Встановлений факт накладення земельних ділянок свідчить про технічні помилки, які були допущені при виготовлені земельно-технічної документації та виготовлення державного акту позивачу, оскільки не було враховано координати поворотних точок належної ОСОБА_3 земельної ділянки, її розмірів та конфігурації.

Вказує на те, що спір між ним та відповідачем виник у 2016 році, коли він після смерті своєї матері почав оформляти право власності на спадкове майно.

Межа, яка на даний час проходить між належними їм з позивачем земельними ділянками існує з часів коли ними користувалися їхні батьки та спору про межу ніколи не було.

Крім того, межі в натурі між спірними земельними ділянками досі не встановлені.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а резолютивна частина рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог - зміні з наступних підстав.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до оскарження рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується, а тому в цій частині не переглядається.

Крім того, відповідач ОСОБА_5 рішення суду не оскаржив.

Обставини справи

Рішенням сесії Путильської селищної ради № 197/7-07 від 09 березня 2007 року ОСОБА_1 надано земельну ділянку розміром 0.0604 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:010:0207. На підставі вказаного рішення позивач виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 435258 від 03 квітня 2007 року (а.с.5).

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2017 року за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 0.60 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що належала померлій ОСОБА_7 на підставі державного акту серія ІІ-ЧВ № 026550 від 29 грудня 2002 року (а.с.66,67).

Згідно акту від 23 квітня 2016 року спеціалістом-землевпорядником Путильської селищної ради Кочерган О.О., в присутності спеціаліста-геодезиста Кочергана В.В. та Бондарашика А. П., проведено винесення меж земельної ділянки в натурі, яка передана у власність ОСОБА_1 згідно державного акта на право власності (а.с.7).

Рішенням Путильської селищної ради від 08 вересня 2016 року за №126/9-16, відмовлено ОСОБА_3 у погодженні межі земельної ділянки між суміжним користувачем ОСОБА_1 у зв`язку із самовільним зайняттям частини земельної ділянки ОСОБА_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.12). Дане рішення на час розгляду справи не скасоване, докази, що свідчили би протилежне в матеріалах справи відсутні та сторонами не подавалися.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 368 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша та друга статті 78 ЗК України).

Згідно із статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини першої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частини друга, третя статті 152 ЗК України).

У відповідності до таблиці 4.1 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» відстань до осі стовбура дерева від зовнішніх стін будівель та споруд, меж сусідніх ділянок повинна становити 5 метрів, а чагарника - 1,5 метра (пункт 4.13).

Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (пункт «г» частини першої статті 96 ЗК України).

За правилом частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Предметом спору у зазначеній справі є земельна ділянка позивача, на частині якої, за його твердженням, висаджені відповідачем плодові дерева.

Як встановлено судом, право власності позивача на спірну земельну ділянку підтверджено державним актом на право приватної власності на землю від 03 квітня 2007 року, серії ЯГ № 435256.

Згідно акту від 23 квітня 2016 року спеціалістом-землевпорядником Путильської селищної ради Кочерган О.О., в присутності спеціаліста-геодезиста Кочергана В.В. та Бондарашика А. П., проведено винесення меж земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_1 в натурі (а.с.7).

Як вбачається висновку судової земельно-технічної експертизи за №19002 від 17 червня 2019 року, межові знаки, що розмежовували б досліджувані земельні ділянки (належну ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) відсутні. Межа між ділянками, належними ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проходить кронами крайнього ряду плодових дерев з різних боків стовбурів (5 шт. по кроні дерев зі сторони земельної ділянки ОСОБА_8 , 1 шт. по осі стовбура, 6 шт. по кроні дерев зі сторони земельної ділянки ОСОБА_9 ). За результатами обмірів та на підставі, наданого для дослідження кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер :01:010:0207, належній ОСОБА_1 , та з врахуванням Державного акту на право власності на землю, виданого ОСОБА_7 , виготовлено Ситуаційний план земельних ділянок, належних ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до факту користування та кадастрового плану земельної ділянки :01:010:0207 (Таблиця № 1 до Висновку експерта).

Фактичне розташування саду, належного ОСОБА_3 , не відповідає межі його земельної ділянки із земельною ділянкою суміжного землевласника ОСОБА_1 , згідно його державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №435258 від 03.04.2007 року.

При врахуванні межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 , розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 по краю крон дерев, як про це йдеться в Методиці Міністерства юстиції України 10.7.02 Порушення меж суміжного землекористування та ДБН 79-92 Житлові будинки для

індивідуальних забудовників, загальна площа земельної ділянки під садом, якою фактично користуються (володіють) власники житлового будинку по АДРЕСА_2 , із наданої ОСОБА_7 ділянки для ведення особистого підсобного господарства 0,03 га фактично на час проведення обмірів (01.02.2019р.) становитиме 0,0381 га.

Площа накладання земельної ділянки, якою фактично користуються власники домоволодіння по АДРЕСА_3 на земельну ділянку надану ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 складатиме 0,0021 га (Таблиця № 2 до Висновку експерта) (а.с.94-119).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що при проведенні судової земельно-технічної експертизи за №19002 від 17 червня 2019 року експертом був врахований лише кадастровий план земельної ділянки наданої ОСОБА_1 з каталогами координат поворотних точок зовнішньої межі. При цьому кадастровий план належної йому земельної ділянки експертом не досліджувався.

Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи №19002 від 17 червня 2019 року, при проведенні експертизи дійсно був врахований кадастровий план земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:010:0207 площею 0,0604 га, наданої ОСОБА_1 з каталогами координат поворотних точок зовнішньої межі та площа земельної ділянки, зазначена в Державному акті на право приватної власності на землю від 29 грудня 2002 року, що була надана ОСОБА_7 .

Однак, як встановлено з матеріалів справи, на земельну ділянку, що успадкував відповідач після смерті своєї матері ОСОБА_7 не сформований кадастровий план земельної ділянки та не присвоєний кадастровий номер з каталогами координат поворотних точок, а тому експертом при проведенні експертизи щодо площі земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 враховувався лише Державний акт на право приватної власності на землю від 29 грудня 2002 року, виданий ОСОБА_7 .

Таким чином, встановивши, що фактичне розташування саду, належного ОСОБА_3 , не відповідає межі його земельної ділянки із земельною ділянкою суміжного землевласника ОСОБА_1 , згідно його державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №435258 від 03.04.2007 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене істотно порушує його право власності на частину належної йому земельної ділянку та зумовлює застосування такого крайнього заходу відновлення його порушених прав, як викорчовування плодових дерев, що належать ОСОБА_3 .

Однак, задовольняючи позов в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції невірно зазначив площу захоплення земельної ділянки та не конкретизував кількість дерев, що підлягала викорчуванню і їх розміщення.

З висновку судової земельно-технічної експертизи №19002 від 17 червня 2019 року вбачається, що площа накладання земельної ділянки, якою фактично користуються власники домоволодіння по АДРЕСА_3 на земельну ділянку надану ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 складає 0,0021 га. (пункт 3 висновку експертизи).

Межа між ділянками, належними ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проходить кронами крайнього ряду плодових дерев з різних боків стовбурів (5 шт. по кроні дерев зі сторони земельної ділянки ОСОБА_8 , 1 шт. по осі стовбура, 6 шт. по кроні дерев зі сторони земельної ділянки ОСОБА_9 ) (а.с.4 висновку експертизи).

Враховуючи висновок судової земельно-технічної експертизи, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення в частині уточнення площі захопленої земельної ділянки, користування якою має бути усунуто (0,0021 га.) та кількості дерев, що підлягають викорчуванню, з визначенням їх місця розташування, а саме плодові дерева в кількості 6 штук (5 штук на земельній ділянці ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_3 та 1 штуку на межі земельної ділянки ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_3 ). Що стосується знесення інших 6 дерев, зазначених в експертизі, то колегія суддів виходить із того, що вони знаходяться за межею позивача і на даний час не порушують його право.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог слід змінити, виклавши її в редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог змінити, виклавши резолютивну частину наступним чином.

Усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки розміром 0,0021 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 викорчувати плодові дерева в кількості 6 штук (5 штук на земельній ділянці ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_3 та 1 штуку на межі земельної ділянки ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_3 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 24 березня 2021 року

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк