ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/124/21 Справа № 185/1908/18 Головуючий у першій інстанції: Головін В. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року та на додаткове рішення цього ж суду від 20 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз (Публічного акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз), треті особи: Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області, що є правонаступником Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Головне управління Держпраці у Донецькій області, про визнання договорів підряду на виконання робіт недійсними (удаваними правочинами), кваліфікацію правовідносин трудовими, внесення запису до трудової книжки та стягнення сум,

ВСТАНОВИЛА:

06 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом на захист трудових прав, посилаючись на те, що на початку січня 2016 року відповідачем запропоновано працевлаштування на посаду юрисконсульта до відділу юридичного менеджменту ПАТ «Южніігіпрогаз». Однак, замість трудового договору відповідач запропонував на час проходження випробувального строку укласти договір підряду, по закінченню якого буде оформлено трудові стосунки з позивачем, на що в умовах військових дій в регіоні та відсутності робочих місць позивач надав згоду. Після проходження співбесіди позивач 22.02.2016 року приступив до виконання роботи. Позивачу було надано окреме робоче місце (кабінет №218), комп`ютер, електронну перепустку для входу до будівлі, закріплено внутрішній робочий телефон (2-60), канцелярські приналежності, ознайомлено з вимогами нормативно-правових актів діючих на підприємстві, присвоєно табельний номер (№4206), за яким нараховувалась заробітна плата, встановлено режим повного робочого часу при п`ятиденному робочому тижні, встановлено режим щоденного відпочинку для відпочинку та прийому їжі. У перший робочий день з позивачем було укладено договір підряду на виконання робіт №б/н від 22.02.2016 року строком дії з 22.02.2016 року по 31.03.2016 року. По спливу терміну дії вказаного договору, з ним було укладено аналогічний договір з терміном дії протягом календарного місяця. У період роботи в ПАТ «Южніігіпрогаз» протягом періоду з 22.02.2016 року по 01.12.2017 року на початку кожного місяця з ним укладалися договори підряду зі строком дії календарний місяць. Від укладання трудового договору за твердженням позивача, відповідач кожного місяця ухилявся під вигаданими приводами та віднесення укладання останнього на місяць пізніше. В листопаді 2017 року між сторонами було укладено договір підряду №б/н від 01.11.2017 року з терміном дії з 01.11.2017 року по 30.11.2017 року. Однак, після заявленої вимоги позивача про укладання трудового договору, строк дії вказаного договору за ініціативи відповідача було зменшено на строк з 01.11.2017 року по 15.11.2017 року шляхом переукладання раніше укладеного договору, по спливу терміну дії якого позивача було позбавлено можливості працювати в ПАТ «Южніігіпрогаз» та вилучено перепустку для входу до будівлі, в якій було розташоване робоче місце. Договори підряду на виконання робіт укладені між сторонами за період роботи на підприємстві з 22.02.2016 р. по 15.11.2017 р. (включно), а саме договори підряду на виконання робіт б/н від 22.02.2016 р., б/н від 1.04.2016 р., б/н від 1.05.2016 р., б/н від 1.06.2016 р., б/н від 1.07.2016 р., б/н від 1.08.2016 р., б/н від 1.09.2016 р., б/н від 30.09.2016 р., б/н від 1.11.2016 р., б/н від 1.12.2016 р. б/н від 27.12.2016 р., б/н від 1.02.2017 р. б/н від 28.02.2017 р., б/н від 31.03.2017 р., б/н 27.04.2017 р., б/н від 1.06.2017 р., б/н від 27.06.2017 р., б/н від 1.08.2017 р., б/н від 1.09.2017 р., б/н від 29.09.2017 р., б/н від 1.11.2017 р. укладалися з метою приховання відносин, які за своєю природою є трудовими та мають стійкі ознаки трудового договору. В період з 22.02.2016 року по 15.11.2017 року (включно) позивач працював у відповідача. Протягом цього періоду на нього було покладено обов`язки виконувати роботу на території відповідача, було надано приміщення, письмовий стіл, комп`ютер, обчислювальна та інша офісна техніка, канцелярські приналежності, тощо. Тобто забезпечено належними умовами праці. На початку кожного місяця наступного за розрахунковим йому виплачувалась заробітна плата. Процес праці відбувався відповідно до вимог правил внутрішнього розпорядку, режиму робочого часу, встановленими Колективним договором та режиму роботи підприємства, контрольно-пропускного режиму. Надавались щорічна відпустка та лікарняний зі збереженням заробітної плати. Також було зобов`язано позивача виконувати правила охорони праці, пожежної безпеки. Роботи позивачем виконувались під контролем та за вказівкою посадових осіб відповідача, в тісній взаємодії зі структурними підрозділами підприємства та відповідно до систематичних службових доручень і вимог посадових осіб ПАТ «Южніігіпрогаз». Обсяг обов`язків збігався з колом обов`язків із посадовою інструкцією юрисконсульта відділу юридичного менеджменту ПАТ «Южніігіпрогаз». Крім того, зміст видів кожного окремого договору істотно збігається з кваліфікаційною характеристикою юрисконсульта, яка міститься у випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (ДКХП), затвердженому наказом Мінпраці України від 29.12.2004 №336. Види робіт за договорами, які становлять предмет договору, не містять деталізації на фізичні одиниці виміру, якісні показники результатів робіт. Результат робіт за договорами не опредметнений, не має матеріальної форми виразу, не є штучними, прив`язані до періоду часу. Отже, результат виконання робіт полягає у виконуваній позивачем роботі за одиницю часу. Тобто, систематичного виконання певної трудової функції. Відповідно до штатного розпису підприємства на момент укладання та виконання договорів була наявна та вільна вакансія юрисконсульта у відділі юридичного менеджменту ПАТ «Южніігіпрогаз». Позивачем наприкінці лютого 2016 року відповідачу було надано копію паспорта, ідентифікаційного податкового номера, оригінали 2-х фотокарток 3х4 та диплом про освіту, які згодом відповідачем були повернуті. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив: визнати недійсними (удаваними правочинами) договори підряду на виконання робіт б/н від 22.02.2016 р., б/н від 1.04.2016 р., б/н від 1.05.2016 р., б/н від 1.06.2016 р., б/н від 1.07.2016 р., б/н від 1.08.2016 р., б/н від 1.09.2016 р., б/н від 30.09.2016 р., б/н від 1.11.2016 р., б/н від 1.12.2016 р., б/н від 27.12.2016 р., б/н від 1.02.2017 р., б/н від 28.02.2017 р., б/н від 31.03.2017 р., б/н 27.04.2017 р., б/н від 1.06.2017 р., б/н від 27.06.2017 р., б/н від 1.08.2017 р., б/н від 1.09.2017 р., б/н від 29.09.2017 р., б/н від 1.11.2017 р., кваліфікувати правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» з 22.02.2016 року трудовими; внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про оформлення трудових відносин шляхом внесення запису про прийом на роботу на посаду юрисконсульта ПАТ «Южніігіпрогаз»; стягнути з відповідача суму заробітної плати за період з 22.02.2016 року по 15.11.2017 року у розмірі 252063,24 грн.; стягнути з ПАТ «Южніігіпрогаз» різницю в середній заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2017 року по 01.07.2019 року в розмірі 90719,86 грн. та покласти на відповідача судові витрати (а.с. 1-17 т.1, 35 т. 3).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 06 березня 2020 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Визнано удаваними правочинами договори підряду на виконання робіт б/н від 22.02.2016р., б/н від 1.04.2016р., б/н від 1.05.2016р., б/н від 1.06.2016р., б/н від 1.07.2016р., б/н від 1.08.2016р., б/н від 1.09.2016р., б/н від 30.09.2016, б/н від 1.11.2016р., б/н від 1.12.2016 р. б/н від 27.12.2016р., б/н від 1.02.2017 р. б/н від 28.02.2017р., б/н від 31.03.2017р., б/н 27.04.2017р., б/н від 1.06.2017р., б/н від 27.06.2017р., б/н від 1.08.2017р., б/н від 1.09.2017р., б/н від 29.09.2017р., б/н від 1.11.2017р. Визнано правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» з 22.02.2016 року по 15.11.2017 року трудовими. Зобов`язано ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про оформлення трудових відносин шляхом внесення запису про прийом на роботу на посаду юрисконсульта ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз». Стягнуто з ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати за період з 22.02.2016 року по 15.11.2017 року у розмірі 191719,12 грн., різницю в середній заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2017 року по 05.03.2018 року в розмірі 39748,44 грн. Стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 3019,54 грн. Стягнуто з ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 13859,09 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 96-104, 158-159 т.4).

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року вирішено допустити негайне виконання рішення в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (а.с. 170-171 т.4).

В апеляційній скарзі АТ «Інститут Южніігіпрогаз», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема безпідставне незастосування ч. 1 ст. 233 КзпП України, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 118-133 т.4).

Також АТ «Інститут Южніігіпрогаз» подало апеляційну скаргу на додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить його скасувати (а.с. 180-183 т.4).

Позивачем рішення місцевого суду та додаткове рішення в апеляційному порядку не оскаржені.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг, скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ПАТ «Южніігіпрогаз» (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець) були укладені наступні договори на виконання робіт:

- від 22.02.2016 року зі стоком дії по 31.03.2016 року (а.с. 47 т.1);

- від 01.04.2016 року зі стоком дії по 30.04.2016 року (а.с. 49 т.1);

- від 01.05.2016 року зі стоком дії по 31.05.2016 року (а.с. 51 т.1);

- від 01.06.2016 року зі стоком дії по 30.06.2016 року (а.с. 53 т.1);

- від 01.07.2016 року зі стоком дії по 31.07.2016 року (а.с. 55 т.1);

- від 01.08.2016 року зі стоком дії по 31.08.2016 року (а.с. 58 т.1);

- від 01.09.2016 року зі стоком дії по 30.09.2016 року (а.с. 60 т.1);

- від 30.09.2016 року зі стоком дії по 31.10.2016 року (а.с. 62 т.1);

- від 01.11.2016 року зі стоком дії по 30.11.2016 року (а.с. 64 т.1);

- від 01.12.2016 року зі стоком дії по 30.12.2016 року (а.с. 66 т.1);

- від 27.12.2016 року зі стоком дії по 01.01.2017 року (а.с. 68 т.1);

- від 01.02.2017 року зі стоком дії по 28.02.2017 року (а.с. 70 т. 1);

- від 28.02.2017 року зі стоком дії по 31.03.2017 року (а.с. 72 т.1);

- від 31.03.2017 року зі стоком дії по 30.04.2017 року (а.с. 75 т.1);

- від 27.04.2017 року зі стоком дії по 31.05.2017 року (а.с. 77 т.1);

- від 01.06.2017 року зі стоком дії по 30.06.2017 року (а.с. 80 т.1);

- від 27.06.2017 року зі стоком дії по 31.07.2017 року (а.с. 82 т.1);

- від 01.08.2017 року зі стоком дії по 31.08.2017 року (а.с. 84 т.1);

- від 01.09.2017 року зі стоком дії по 30.09.2017 року (а.с. 86 т.1);

- від 29.09.2017 року зі стоком дії по 31.10.2017 року (а.с. 88 т.1);

- від 01.11.2017 року зі стоком дії по 15.11.2017 року (а.с. 90 т.1).

Місцевим судом встановлено, що вказані договори є ідентичними за формою та змістом, мають однакові умови та відрізняються між собою лише змістом видів робіт та датою укладання.

Відповідно до ч.1 статті 21 КзпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Основними ознакам, що відрізняють підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, а метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, може допускати до виконання робіт Субпідрядника.

За трудовим договором працівник забезпечується робочим місцем, матеріально - технічною базою, належними умови для виконання передбачених трудовим договором робіт, систематично отримує заробітню платню за процес праці (а не її результат), підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку,дотримується правил охорони праці та інших локальних актів роботодавця. Працівник зобов`язаний бути присутнім на підприємстві, у визначені робочі години, виконувати роботу за кваліфікаційними вимогами у відповідності до посадової інструкції.

Предметом цивільних угод є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Зі змісту пункту 1.1. вищевказаних договорів вбачається, що сторонами обсяг роботи не визначено, а погоджено лише зобов`язання виконувати певні види роботи у певний період часу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем здійснювався контроль виходу позивача на робоче місце, про що свідчить зміст кошторисів, які складають невід`ємну частину договорів; позивачу було відведене робоче місце; ОСОБА_1 систематично виплачувалась заробітна плата, видавались розрахункові листки.

Дослідивши представлені у справі докази, місцевий суд дійшов висновку, що вищевказані договори та характер правовідносин сторін містять ознаки трудового договору; визнав правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» з 22.02.2016 року по 15.11.2017 року трудовими.

Зазначений висновок районного суду не спростований доводами апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів та непогодження з висновками районного суду щодо їх оцінки.

Однак, місцевий суд не взяв до уваги, що позов у даній справі заявлений позивачем на захист саме трудових прав та помилково застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 256, 257 ЦК України.

Суд першої інстанції не перевірив дотримання позивачем строку звернення за вирішенням трудового спору в частині вимог про визнання недійсними (удаваними правочинами) договорів підряду на виконання робіт б/н від 22.02.2016 р., б/н від 1.04.2016 р., б/н від 1.05.2016 р., б/н від 1.06.2016 р., б/н від 1.07.2016 р., б/н від 1.08.2016 р., б/н від 1.09.2016 р., б/н від 30.09.2016 р., б/н від 1.11.2016 р., б/н від 1.12.2016 р., б/н від 27.12.2016 р., б/н від 1.02.2017 р., б/н від 28.02.2017 р., б/н від 31.03.2017 р., б/н 27.04.2017 р., б/н від 1.06.2017 р., б/н від 27.06.2017 р., б/н від 1.08.2017 р., б/н від 1.09.2017 р., б/н від 29.09.2017 р., б/н від 1.11.2017 р., кваліфікацію правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 та ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» з 22.02.2016 року, трудовими; про внесення запису до трудової книжки ОСОБА_1 про оформлення трудових відносин шляхом внесення запису про прийом на роботу на посаду юрисконсульта ПАТ «Южніігіпрогаз».

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зроблено висновок, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Апеляційним судом встановлено, що з даним позовом (позовна заява датована 05.03.2018 року) позивач звернувся до суду 06 березня 2018 року, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на відповідному поштовому конверті на а.с. 227 у т. 1.

Про порушення свого трудового права позивач дізнався не пізніше останнього дня строку дії останнього договору на виконання робіт від 01.11.2017 року зі стоком дії по 15.11.2017 року (а.с. 90 т.1).

Отже, з 16 листапада 2017 року розпочався перебіг тримісячного строку, останнім днем якого було 15 лютого 2018 року.

Звертаючись до суду, на захист трудових прав із зазначеними вище позовними вимогами, позивачем не обгрунтовано та не доведено наявність поважних причин порушення тримісячного строку.

Колегія звертає увагу, що у позовній заяві та в ході судових засідань особисто позивачем, який має повну вищу юридичну освіту (а.с. 89 т.2), неодноразово наголошено на очевидних для нього порушеннях його трудових прав відповідачем, на що він, позивач, свідомо погоджувався при укладенні численних договорів на виконання робіт, починаючи з лютого 2016 року, оскільки сподівався на укладення трудового договору у майбутньому та у звязку з неможливістю віднайти іншу роботу.

Згідно довідки від 22.05.2018 року на а.с. 66 у т. 2, позивач з 13 грудня 2017 року перебуває на обліку як безробітний в Києво-Святошинському районному центрі зайнятості; відповідно до матеріалів справи позивач мешкає по АДРЕСА_1 , тобто за межами тимчасово окупованої території.

Отже, самий лише факт реєстрації місця проживання позивача на тимчасово окупованій території у м. Єнакієво Донецької області не свідчить про наявність поважних причин порушення позивачем тримісячного строку звернення до суду з наведеними вище позовними вимогами на захист трудових прав.

З урахуванням наведеного, встановивши відсутність поважних причин порушення позивачем передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України тримісячного строку на звернення до суду із зазначеними вище позовними вимогами, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду в частині позову про визнання недійсними (удаваними правочинами) договорів підряду на виконання робіт б/н від 22.02.2016 р., б/н від 1.04.2016 р., б/н від 1.05.2016 р., б/н від 1.06.2016 р., б/н від 1.07.2016 р., б/н від 1.08.2016 р., б/н від 1.09.2016 р., б/н від 30.09.2016 р., б/н від 1.11.2016 р., б/н від 1.12.2016 р., б/н від 27.12.2016 р., б/н від 1.02.2017 р., б/н від 28.02.2017 р., б/н від 31.03.2017 р., б/н 27.04.2017 р., б/н від 1.06.2017 р., б/н від 27.06.2017 р., б/н від 1.08.2017 р., б/н від 1.09.2017 р., б/н від 29.09.2017 р., б/н від 1.11.2017 р., кваліфікаціїї правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» з 22.02.2016 року, трудовими та про внесення запису до трудової книжки ОСОБА_1 про оформлення трудових відносин шляхом внесення запису про прийом на роботу на посаду юрисконсульта ПАТ «Южніігіпрогаз». У звязку з викладеним, у задоволенні вказаних позовних вимог повинно бути відмовлено.

Враховуючи наявність підстав для відмови у встановленні факту перебування сторін у трудових відносинах, колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати за період з 22.02.2016 року по 15.11.2017 року та різниці в середній заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2017 року по 01.07.2019 року.

Інших доказів щодо причин порушення позивачем тримісячного строку звернення до суду із позовом на захист трудових прав учасниками справи не надано, клопотань про витребування відповідних доказів не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення та додаткового рішення місцевого суду з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз (Публічного акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз) про визнання договорів підряду на виконання робіт недійсними (удаваними правочинами), кваліфікацію правовідносин трудовими, внесення запису до трудової книжки та стягнення сум відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді