ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2733/21 Справа № 171/499/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»

стягувач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку»

боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року, яка постановлена суддею Чумак Т.А. у м.Апостолово Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тесту ухвали суду матеріали справи не містять,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (надалі ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія») звернулись до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської областівід 26 липня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , солідарно, на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором, станом на 05 липня 2016 року, на загальну суму 27 924,48 грн., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 10 958,26 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2 561,97 грн., поточної заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 0,01 грн., простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 136,65 грн., поточної заборгованості за комісією по кредиту у розмірі 955,84 грн., простроченої заборгованості за комісією по кредиту у розмірі 2 867,52 грн., пені у розмірі 9106,38 грн. та штрафу у розмірі 1 337,85 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в рівних частинах, на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» судовий збір в сумі 1 378 грн.

06 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір №103, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № IKCASHSTG.245401.001 від 01 серпня 2014 року.

У зв`язку із наведеним вище, заявник просив суд замінити сторону стягувача його правонаступником, з ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» на ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року заяву ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача його правонаступником у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Замінено сторону стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні з виконання судового рішення від 26 липня 2017 року у справі №171/499/16-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

В апеляційній скарзі представник боржника Самойленка С.А. ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні заяви посилаючись на те, що судом першої інстанції не було витребувано від представника ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» документи на підтвердження її повноважень в порядку самопредставництва юридичної особи або повноважень представника, як адвоката, тому ухвала суду протирічить вимогам ч. 3 ст. 58 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а також йде у розріз з рішенням Сумського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі №2-1939/10.

Представник боржника ОСОБА_1 звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дослідив договір про відступлення прав вимоги від 06 лютого 2018 року №103.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської областівід 26 липня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , солідарно, на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором станом на 05 липня 2016 року, на загальну суму 27 924,48 грн., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 10 958,26 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2 561,97 грн., поточної заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 0,01 грн., простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 136,65 грн., поточної заборгованості за комісією по кредиту у розмірі 955,84 грн., простроченої заборгованості за комісією по кредиту у розмірі 2 867,52 грн., пені у розмірі 9106,38 грн. та штрафу у розмірі 1 337,85 грн. (а.с. 132-136).

06 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір №103, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за кредитним договором №IKCASHSTG.245401.001 від 01 серпня 2014 року (а.с. 147-149).

Згідно п. 2.1 Договору № 103 про відступлення прав вимоги від 06 лютого 2018 року, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває право вимоги Банку до: позичальників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (а.с. 147).

Постановляючи ухвалу про заміну стягувача ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» його правонаступником ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що згідно Договору про відступлення прав вимоги №103 від 06 лютого 2018 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» відступило, а ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитним договором №IKCASHSTG.245401.001 від 01 серпня 2014 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , тому є підстави для заміни стягувача його правонаступником.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1 і 2 ч.1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1,2 та 5 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у Постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, та висновками Верховного Суду, викладених у Постановах від 15 травня 2019 року по справі № 370/2464/17 та 10 червня 2020 року у справі №1708/1166/12.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення Іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно пункту 9 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, Постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц та Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що оскільки заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони стягувача до відкриття виконавчого провадження та правомірно замінив сторону стягувача його правонаступником, у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на стягувача ТзоВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника боржника про те, що судом першої інстанції не було витребувано від представника ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» документи на підтвердження її повноважень в порядку самопредставництва юридичної особи або повноважень представника, як адвоката, тому ухвала суду протирічить вимогам ч. 3 ст. 58 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а також йде у розріз з рішенням Сумського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі №2-1939/10, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (само представництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч.3 ст.62 ЦПК України, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Частиною 1 ст.246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до змісту заяви про заміну сторони виконавчого провадження, представником позивача ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» за довіреністю, яку підписала подану заяву, є ОСОБА_4 (а.с.144).

Відповідно до довіреності №1263 від 22 жовтня 2020 року, яка видана ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», в особі директора, який діє на підставі Статуту, уповноважує ОСОБА_4 зокрема, представляти інтереси товариства у всіх судових установах України та подавати та підписувати від імені товариства заяви, запити, вимоги, прохання, позовні заяви, процесуальні документи, клопотання, скарги, тощо.

Згідно Наказу ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»№21/10-2020 від 21 жовтня 2020 року на розділу Х Статуту ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» затвердили склад членів виконавчого органу з питань представництва інтересів товариства в судах, зокрема ОСОБА_4 (а.с. 156).

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги представника боржника про те, що суд першої інстанції не дослідив договір про відступлення прав вимоги від 06 лютого 2018 року №103, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції при постановлені ухвали про заміну стягувача його правонаступником у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором враховано Договору про відступлення прав вимоги №103 від 06 лютого 2018 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» відступило, а ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитним договором №IKCASHSTG.245401.001 від 01 серпня 2014 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

При цьому, колегія суддів не може ставити під сумнів дійсність договір про відступлення прав вимоги від 06 лютого 2018 року №103, оскільки боржником дійсність договору не оскаржувалась та матеріали справи не містять доказів, що вказаний договір є недійсним.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України,суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 23 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: