ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8957/20

Головуючий у першій інстанції - Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/321/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач - Державна служба України з безпеки на транспорті,

особа, яка звертається з позовом в інтересах держави - заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2020 року у справі за позовом заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом,

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту судового рішення - 03 грудня 2021 року.

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь держави плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 24 244,31 грн, що еквівалентно 895,86 євро.

У мотивування заявлених вимог зазначав, що 12 листопада 2019 року на перехресті автодоріг М-18 та Р-37 працівниками Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області був здійснений габаритно-ваговий контроль автомобіля марки RENAULT реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки TRAILOR реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать на праві власності ОСОБА_1 . У результаті проведеного габаритно-вагового контролю був виявлений факт перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, а саме, фактична повна маса транспортного засобу становила 40,35 т при допустимій 40 т; нормативно допустиме осьове навантаження становило 11; 11; 7,33; 7,33; 7,33 т, а фактичне - 6,75; 13,4; 5,65; 5,15; 9,4 т. При цьому перевезення здійснювалося без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України у відповідності до ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Заступник прокурора указував, що відповідно до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який затверджений постановою КМУ від 27 червня 2017 року № 879, був проведений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами тягального користування, згідно з яким за перевищення нормативних параметрів до сплати нараховано 895,86 євро, що за курсом НБУ станом на 12 листопада 2019 року становило 24 244,31 грн.

Заочним рішенням від 03 грудня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова стягнув з ОСОБА_1 на користь держави плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 24 244,31, що еквівалентно 895,86 євро. Стягнув з відповідача на користь Чернігівської місцевої прокуратури 2 102 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури, не погоджуючись з висновком суду в частині стягнення сплаченого судового збору на користь Чернігівської місцевої прокуратури та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і неповноту з`ясування обставин в частині правосуб`єктності Чернігівської місцевої прокуратури, просить: скасувати оскаржуване рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 102 грн на користь Чернігівської обласної прокуратури; змінити резолютивну частину рішення суду в частині найменування, місцезнаходження та ідентифікаційного коду учасників справи, виключивши з неї посилання на Чернігівську місцеву прокуратуру, як на позивача, заначивши її учасником справи, визначити позивачем Державну службу України з безпеки на автотранспорті.

Також просить покласти на відповідача понесені Чернігівською обласною прокуратурою витрати по сплаті судового збору у сумі 3 153 грн за подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Чернігівська місцева прокуратура є структурним підрозділом Чернігівської обласної прокуратури, але не являється її відокремленим підрозділом, також не має статусу юридичної особи, самостійного балансу та рахунків у банківських установах.

Представник обласної прокуратури зазначає, що безпосередньо обслуговування бухгалтерських операцій, у тому числі щодо перерахування коштів для забезпечення діяльності місцевих прокуратур та виконання покладених на них функцій, здійснюється централізованою бухгалтерією обласної прокуратури, і судовий збір у сумі 2 102 грн за подання Чернігівською місцевою прокуратурою даного позову сплачений саме прокуратурою Чернігівської області.

Звертає увагу на ту обставину, що керівники місцевих прокуратур згідно із ЗУ «Про прокуратуру» наділені повноваженнями звертатися до суду із позовами, однак позбавлені можливості самостійно розпоряджатися фінансовими ресурсами та підписувати платіжні документи.

Стверджує, що суд першої інстанції без належного обґрунтування стягнув з відповідача судовий збір на користь Чернігівської місцевої прокуратури, яка його не сплачувала. Зауважує, що у резолютивній частині суд не указав і не міг указати реквізити для перерахування коштів, оскільки банківські (казначейські) рахунки у місцевої прокуратури відсутні.

Наголошує на тому, що районний суд невірно визначив Чернігівську місцеву прокуратуру позивачем у справі, оскільки, ураховуючи приписи ч. 5 ст. 56, ч. 4 ст. 42 ЦПК України, нею пред`явлено позов в інтересах Державної служби України з безпеки на транспорті, яка набула статус позивача у справі, отже місцева прокуратура є не стороною у даній справі, а іншим учасником - органом, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах третіх осіб.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 під час керування автомобілем марки RENAULT реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки TRAILOR реєстраційний номер НОМЕР_2 було допущено перевищення нормативно-вагових параметрів транспортного засобу, а перевезення вантажу здійснювалося без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України у відповідності до ст. 29 ЗУ «Про дорожній рух» та ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Районний суд погодився з тим, що підставою представництва Чернігівською місцевою прокуратурою інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті є факт несплати відповідачем до Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 24 244,31 грн та нездійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави з метою надходження коштів до бюджету.

Ураховуючи задоволення позовних вимог, суд, у відповідності до правил ст. 141 ЦПК України, стягнув на користь Чернігівської місцевої прокуратури сплачений судовий збір у сумі 2 102 грн.

Судове рішення в частині задоволення вимоги про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Проте, з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача судового збору на користь Чернігівської місцевої прокуратури не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що у жовтні 2020 року Чернігівська місцева прокуратура, в порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України, звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспортні до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 24 244,31 грн (а.с. 2-12).

На підтвердження сплати судового збору до позовної заяви було додане платіжне доручення від 10 вересня 2020 року № 2259, згідно з яким за подання до Деснянського районного суду м. Чернігова позову до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд був сплачений судовий збір у сумі 2 102 грн (а.с. 1). Платником указаного платежу зазначена прокуратура Чернігівської області.

Заочним рішенням від 03 грудня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова задовольнив позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 60-69). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, районний суд стягнув 2 102 грн сплаченого судового збору на користь Чернігівської місцевої прокуратури.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За правилами ст. 2 зазначеного Закону платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Об`єкти справляння судового збору визначено ст. 3 Закону, згідно з ч. 1 якої судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлено ст.ст. 175, 177 ЦПК України. За змістом ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20 визначив головні вимоги до документу про сплату судового збору та указав, що визначальним є факт надходження всієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку з цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Не в повній мірі проаналізувавши наведені норми, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, залишив поза увагою ту обставину, що платником судового збору за подання позову відповідно до платіжного доручення від 10 вересня 2020 року № 2259, яке за своїм змістом підтверджує сплату на рахунок Деснянського районного суду м. Чернігова судового збору у визначеному законом розмірі за позовом Чернігівської місцевої прокуратури до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд, була прокуратура Чернігівської області.

За обставинами даної справи суд погоджується з доводами заявника про те, що Чернігівська місцева прокуратура не має статусу юридичної особи, у зв`язку з чим і не має самостійного балансу та рахунків у банківських установах. У позовній заяві одним із реквізитів особи, яка звертається з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, зазначений .

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зробленого апеляційним судом за пошуком коду ЄДРПОУ юридичної особи, вбачається, що юридичною особою з вищезазначеним кодом є Чернігівська обласна прокуратура, місцезнаходженням якої є м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9. Саме такий код платника наявний у платіжному дорученні від 10 вересня 2020 року про сплату судового збору. У той же час, відомості про державну реєстрації як юридичної особи Чернігівської місцевої прокуратури у ЄДР відсутні.

Наведене дає апеляційному суду підстави дійти висновку, що районний суд помилково стягнув 2 102 грн судового збору на користь Чернігівської місцевої прокуратури, які останньою на рахунок суду першої інстанції за розгляд справи не сплачувались.

Також є обґрунтованими доводи скаржника про неправильність зазначення у резолютивній частині рішення у якості позивача Чернігівську місцеву прокуратуру з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

За змістом ч. 5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

З матеріалів справи вбачається, що Чернігівською місцевою прокуратурою пред`явлено позов в інтересах Державної служби України з безпеки на транспорті, яка, враховуючи вищенаведену норму, набула статус позивача у даній справі.

Проте, районним судом у резолютивній частині рішення при зазначенні реквізитів сторін у справі визначено позивачем Чернігівську місцеву прокуратуру, що суперечить приписам ч. 4 ст. 42, ч. 5 ст. 56 ЦПК України.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відшкодування з відповідача понесених витрат по сплаті судового збору, при цьому стягнув сплачену суму коштів на користь неналежної особи та неправильно зазначив у резолютивній частині рішення повне найменування сторони позивача, отже колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції, указавши Чернігівську обласну прокуратуру як юридичну особу, на користь якої належить стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, та зазначивши у резолютивній частині рішення у якості позивача Державну служби України з безпеки на транспорті.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

При зверненні з апеляційною скаргою Чернігівською обласною прокуратурою за вимогу немайнового характеру був сплачений судовий збір у розмірі 3 153 грн (а.с. 74, 75).

Оскільки апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює резолютивну частину судового рішення згідно з наведеними у скарзі доводами, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених скаржником, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури 3 153 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2020 року - змінити, замінивши у 3-му абзаці резолютивної частини рішення слова «Чернігівської місцевої прокуратури» словами «Чернігівської обласної прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9, )».

Сьомий абзац резолютивної частини рішення викласти у такий редакції: «Позивач: Державна служба України з безпеки на транспорті, місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (14000 м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9, ) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуюча: Судді: