РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2021 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.,
при секретарі Кострової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодча Галина Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності, -
Позивач, ОСОБА_1 , через свого уповноваженого представника, звернувся у суд з позовом до відповідача, ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодча Г.М., ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати договір дарування 92/400 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 від 20.04.2016року удаваним, визнати 92/400 частини зазначеного будинку особистою приватною власністю ОСОБА_1 , визнати автомобіль Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .
В обґрунтування поданого позову, зазначає що в період шлюбу він за особисті грошові кошти які були запозичені, придбав 92/400 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 , які були оформлені на відповідача. Разом з тим, по придбанню частини будинку був оформлений договір дарування, однак це не відповідає дійсності, оскільки на справі був укладений договір купівлі-продажу, що підтверджується розпискою колишнього власника про отримання грошових котів за 92/400 частини будинку. Внаслідок чого на підставі ст. 235 ЦК України договір дарування є удаваним та до нього підлягають засуванню правила договору купівлі-продажу. Про те, що придбання частини житлового будинку було оформлено договором дарування він дізнався 15.10.2018р. коли відповідач стала чинити перешкоди в користуванні будинком. Спірне майно хоча і придбано в період шлюбу, однак за його особисті кошти, тому підлягає визнанню за ним право власності в повному обсязі.
Відповідач проти заявлених вимог у судовому засіданні заперечувала, зазначаючи, що позивач був присутній при укладанні договору дарування 20.04.2016р., внаслідок чого пропустив строк позовної давності, який вона просила застосувати . Автомобіль Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 вона придбала за власні кошти.
Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодча Галина Миколаївна, у поданій заяві просила розглянути справу за її відсутністю.
Третя особа ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином.
Ухвалами суду було відкрито провадження у справі, забезпечений позов, розглянуті клопотання сторін, справа призначена до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне в задоволені позову відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 05 червня 2010 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2020р.

За час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_2 20.04.2016 було придбано частину житлового будинку ( АДРЕСА_2 , а також придбаний 09.06.2016 автомобіль Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 кузову НОМЕР_3 .

Так згідно договору дарування від 20.04.2016р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Молодчою Г.М., ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 92/400 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Позивач звертаючись до суду зазначає, що договір дарування є удаваним, на справді був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Суд зазначає що позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 51 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Як вбачається зі змісту зазначених статей, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Отже, оспорюючи договір дарування відповідачами повинні бути залучені сторони договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

В даному випадку позивачем не залучена у якості відповідача сторона договору ОСОБА_3 .

У контексті наведеного суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову в частині оспорювання договору дарування, через відсутність належного суб`єктного складу учасників процесу..

Залучення позивачем до участі у справі ОСОБА_3 , в якості третьої особи, не спростовують висновків суду щодо необхідності відмови у задоволенні позову, оскільки процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різним.

Виходячи з викладеного та зважаючи, що не визначення належного співвідповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, суд не надає оцінку іншим доводам позивача, викладеним в позові, щодо визнання договору дарування удаваним та застосування до нього положення договору купівлі-продажу. Така позиція суду повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За положенням ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Враховуючи, відмову в задоволені вимог, щодо визнання договору дарування удаваним та застосування до нього положення договору купівлі-продажу, договір є дійсним, а тому 92/400 частини будинку за адресою АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю відповідача.

Щодо визнання права власності на автомобіль, суд зазначає наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіля Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , він зареєстрований за відповідачем.

Позивач звертаючись до суду зазначає, що він придбав зазначений автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, однак доказів його укладання, суду не надав.

До суду в обґрунтування належності позивачу коштів, за які він зазначає, що придбав спірний автомобіль, надана розписка від 18.04.2016р.

За змістом вказаної розписки позивач взяв у борг, особисто для своїх цілей у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 51 000 дол. США : 11 000 дол. США для розрахунку за автомобіль Mitsubishi Outlander, номер кузова НОМЕР_3 ; 40000 дол. США для придбання 92/400 ч. житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, доказів того, що запозичені 18.04.2016р. позивачем за розпискою кошти використанні на придбання спірного автомобіля, який 09.06.2016р. зареєстрований за відповідачем, суду не надано.

Також, навіть якщо на час придбання в шлюбі майна, використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя .

З урахуванням наведеного підстави для визнання за позивачем право власності на автомбіль Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , відсутні.

Позивачем не заявляються вимоги про поділ майна подружжя, тому суд виходячи із засад диспозитивності, вважає за необхідне в задоволені позову відмовити.

Оскільки позивачем не доведено порушення, невизнання чи оспорювання його прав відповідачем, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи відмову в задоволені позову арешт укладений ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2019р. на спірне майно підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 43, 77, 78, 80, 81, 83, 158, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив :

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодча Галина Миколаївна (61001, м.Харків, вул.Державінська,38), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ) про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності - відмовити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2019р. на 92/400 частини житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubishi Outlander д.н. НОМЕР_1 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний тест ухвали виготовлений 25.03.2021р.

Суддя Н.М. Бородіна