Провадження номер 2/741/216/21
Єдиний унікальний номер 741/20/21
РІШЕННЯ

іменем України

24 березня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на частину житлового будинку,

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Після ліквідації колгоспних дворів позивач не отримала свідоцтва та не зареєструвала права власності на житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 . Спадщину після його смерті позивач прийняла. Спадкова справа відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Саме тому позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати за нею право власності на 1/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 як членом ліквідованого колгоспного двору та на 1/5 частини зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 06 січня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 24 березня 2021 року.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився. Представник відповідача до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій указала, що Мринська сільська рада визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 40).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 Цивільного-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд проводить судове засідання за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані: ОСОБА_2 (голова домогосподарства), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (дочка), що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 434 від 19 жовтня 2020 року (а. с. 12).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , але після ліквідації колгоспних дворів позивач ОСОБА_1 не отримала свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на 1/5 частини цього будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що виконкомом Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 35). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (а. с. 7). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 4435 від 19 жовтня 2020 року разом з ОСОБА_2 на день його смерті в будинку по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_5 , внук ОСОБА_6 (а. с. 14).

У судовому засіданні встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого ОСОБА_2 заведено спадкову справу за № 355/2015 (а. с. 28-32).

Згідно з копією спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 № 355/2015 спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняло троє спадкоємиць за законом, а саме: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_8 . Кожна зі спадкоємиць отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини спадкових земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У судовому засіданні встановлено, що позивач, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_7 зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частини вищевказаного житлового будинку. Однак, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, необхідний для вчинення нотаріальної дії, спадкове домоволодіння відноситься до типу колгоспного двору, а колгоспні двори ліквідовано з уведенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 934/02-31 від 1 грудня 2020 року (а. с. 17).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 як члену ліквідованого колгоспного двору належала 1/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Отже, ураховуючи положення ч. 1 ст. 1267 ЦК України, яка гласить про рівність часток кожного зі спадкоємців за законом у спадщині, суд робить висновок, що 1/5 частини спадкового житлового будинку в рівних частках (по 1/15 частки) належить трьом спадкоємицям першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Отже, позивачеві з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 належить лише 1/15 частини спадкового житлового будинку.

А тому суд робить висновок, що визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 не можливо, адже цим самим буде порушено спадкові права інших спадкоємців за законом. За ОСОБА_1 може бути визнано право власності в порядку спадкування після смерті чоловіка лише на 1/15 частини спадкового будинку. А, отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/5 частини житлового будинку як членом ліквідованого колгоспного двору, суд бере до уваги вищенаведені положення ЦК УРСР щодо права власності на майно колишнього колгоспного двору та робить висновок, що ця позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі, адже відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права.

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 8-11).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 19 листопада 2020 року становить 82000 грн. (а. с. 15-16).

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 4, 24).

Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 15, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1273 ЦК України, ст. ст. 211, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 68,4 кв. м житловою площею 34,7 кв. м з відповідною частиною господарських будівель та споруд у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на 1/15 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 68,4 кв. м житловою площею 34,7 кв. м з відповідною частиною господарських будівель та споруд у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України в Носівському районі Чернігівської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , сплачений в філії Чернігівське облуправління АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10024/260 за реквізитами: рахунок отримувача UA0025361, отримувач коштів УК у Носiв.р-нi/Носівськ.р-н/22030101, код класифікації доходів бюджету 22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37382880, судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. відповідно до квитанції № 59 від 22 грудня 2020 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 березня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина