КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 756/12258/19

провадження № 22-ц/824/4249/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у складі судді Каліушка Ф.А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення інших витрат,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у розмірі 1/3 від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання у розмірі 18 168 грн щомісячно. Окрім указаного, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 35 200 грн інших витрат та 10 000 грн судових витрат; рішення у частині стягнення аліментів за один місяць звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 31 серпня 1996 року між сторонами по справі укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №1108. Від шлюбу позивач та відповідач мають двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з матір`ю.

Стверджувала, що починаючи з січня 2019 року ОСОБА_2 переїхав проживати окремо, чим завдав сім`ї моральних страждань.

Вказувала на те, що відповідач є здоровим, працездатним та має постійний дохід, у зв`язку з чим може оплачувати фінансові витрати на належний рівень розвитку доньок.

Уважала, що ОСОБА_2 повинен сплачувати щомісячно на користь дитини, яка продовжує навчання: 3 334 грн - витрати на одяг, взуття; 1 250 грн - медичне страхування; 6 250 грн - відпочинок та оздоровлення (літній); 3 125 грн - відпочинок та оздоровлення (зимовий); 4 209 грн - спортивні заняття.

Для неповнолітньої дитини відповідач, на думку позивача, повинен щомісячно сплачувати: 3 334 грн - одяг, взуття; 12 834 грн - навчання у приватній школі; 2 400 грн - заняття з англійської мови; 3 200 грн - заняття з танців; 10 000 грн - лікування у ортодонта (одноразово); 1 700 грн - спортивна секція; 1 250 грн - медичне страхування; 6 250 грн - відпочинок та оздоровлення (літній); 3 125 грн - відпочинок та оздоровлення (зимовий).

Окрім зазначених витрат уважала за необхідне стягнути з відповідача на свою користь інші витрати, які стосуються належного проживання дітей, а саме: 30 000 грн - пальне, їжа, тощо (щомісяця); 5 200 грн - витрати на газ (щомісяця).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено. Рішення допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 15 січня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно скасувати та ухвалити в указаній частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, без з`ясування усіх обставин справи та надання їм належної правової оцінки.

На підтвердження своєї позиції звертає увагу суду на ч. 5 ст. 183 СК України, якою встановлено, що аліменти на одну дитину становлять ј заробітку (доходу) платника аліментів.

Зазначає, що судом не враховано позицію представника відповідача, яка заперечувала про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку.

Вважає, що судом не звернуто уваги на те, що апелянт постійно спілкується з дітьми, проводить з ними час та матеріально їх забезпечує.

Звертає увагу суду на те, що на утриманні апелянта знаходиться його батько, який є інвалідом ІІ групи та мати, яка є тяжко хворою на рак та потребує тривалого лікування.

05 лютого 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_6 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року оскаржується апелянтом в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 доходу відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти, спрямовані на утримання неповнолітньої доньки, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. При цьому, представник відповідача у судовому засіданні визнала позовні вимоги в цій частині.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони перебували з 31 серпня 1996 року по 01 липня 2020 року у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом першої інстанції також встановлено, що сторони проживають окремо. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Відповідач добровільно надає допомогу на утримання дітей та бере участь в інших комунально-побутових витратах.

Проте, надання допомоги у таких обсягах позивачка вважає недостатньою для забезпечення потреб дітей з огляду на його матеріальне становище, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

З матеріалів справи та наданих представником позивача під час розгляду справи судом першої інстанції пояснень убачається, що ОСОБА_4 навчається у Міжнародній школі І-ІІІ ступенів «Меридіан», витрати за яку несе особисто відповідач - ОСОБА_2 . Так, за період з січня 2019 року по листопад 2020 року, відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок даної школи за вступні внески, харчування та навчання кошти у розмірі 257 400 грн, що підтверджується виписками з карткових рахунків ОСОБА_2 .

Також, за вказаний вище період відповідачем на картковий рахунок неповнолітньої ОСОБА_4 , було перераховано кошти у розмірі 69 300 грн на особисті потреби, що підтверджується виписками його карткових рахунків та не заперечувалось представником позивача.

Отже, судом першої інстанції вірно підсумовано, що наведені обставини свідчать про здійснення відповідачем сприятливих умов для фізичного, розумового та духовного розвитку неповнолітньої дитини, які дозволяють їй розвиватися у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом, і в умовах свободи та гідності. Проте, добровільне матеріальне забезпечення не виключає права стягувача у будь-який час звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів.

Матеріалами справи встановлено, що у судовому засіданні, яке відбулось 10 грудня 2020 року, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , повноваження якої не обмежені (а.с. 56), визнала позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Вказані обставини підтверджуються протоколом судового засідання від 10 грудня 2020 грудня та звукозаписом цього засідання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що судом не враховано позицію представника відповідача, яка заперечувала про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Аргументи апелянта, що на його утриманні знаходяться батько, який є інвалідом ІІ групи, та мати, яка є тяжко хворою на рак та потребує тривалого лікування, не заслуговують на увагу суду, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, відсутність доказів на підтвердження перебування на утриманні відповідача його батька та матері, колегія суддів, беручи до уваги, що представник відповідача у судовому засіданні визнала позовні вимоги в цій частині та виходячи із принципу співмірності для забезпечення прав дитини, на користь якої стягуються аліменти, дійшла висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, правильними, оскільки приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правомірно виходив з фінансових можливостей відповідача, визнання стороною відповідача позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу відповідача та враховував саме інтереси дитини, на користь якої стягувалася вказана сума грошей.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, в повній мірі відповідає потребам та інтересам дитини, а судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай