Справа № 199/6146/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16.03.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Остапенко А.В.,за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, про скасування запису про реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про скасування запису про реєстрацію права власності, посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2020 року по цивільній справі №199/8946/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу недійсним, її позовні вимоги були задоволені. Було визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири від 23.01.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ричка Катериною Юріївною, зареєстрований у реєстрі за №324 (індексний номер 18813566), відповідно до якого ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) продала ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 . Спірна квартира належала позивачу на праві власності на підставі договору дарування ВМІ №452977 р.1349 від 10.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І.

Приватний нотаріус ДМНО Ричка К.Ю. відмовилася повернути позивачу правовстановлюючий документ (договір дарування) , оскільки реєстрація права власності на ім`я відповідача не скасована. Для реєстрації свого відновленого рішенням суду права власності на спірну квартиру позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Їй було роз`яснено про те, що право власності на квартиру на її ім`я не може бути зареєстровано при наявності запису про право власності на ім`я ОСОБА_3 . У зв`язку з чим позивач просила суд ухвалити рішення, яким скасувати запис про право власності № 8474480 від 23.01.2015 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач та третя особа до судового засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2020 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 23.01.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катериною Юріївною, зареєстрований у реєстрі за №324, (індексний номер 18813566) відповідно до якого ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , продала ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 .

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 вказаного Закону (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржених рішень, звернення з позовом у цій справі) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340).

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц)

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що позивачка, звертаючись до суду з позовом у цій справі, та, визначаючи предметом спору скасування запису про реєстрацію права власності, обрала невірний спосіб захисту прав та інтересів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.16 ЦК України,ст.ст.10-13,263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, про скасування запису про реєстрацію права власності, - відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя: