ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 березня 2021 року

м.Харків

справа № 638/2936/20

провадження № 22-ц/818/1/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року, постановлене під головуванням судді Цвіри Д.М., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 113 562,65 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 63 562,65 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь позивачки судовий збір в розмірі 840,80 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що Державне підприємство через встановлений карантин та через хворобу відповідальних працівників, до компетенції яких входить підготовка та надання документів щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам, мав поважні причини неявки в судове засідання та неповідомлення їх суду. Відповідач вважає, що відсутні були підстави для задоволення позову, оскільки станом на дату винесення оскаржуваного рішення, позивачці вже було погашено заборгованість по заробітній платі у розмірі 63 562,65 грн. за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати. Крім того, відповідач вважає, що розмір моральної шкоди є недоведеним, а також не відповідає засадам розумності та справедливості. Апелянт зазначає, що наразі Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» зазнає фінансових труднощів, на рахунки підприємства накладено арешт, негативний вплив завдають карантинні заходи, що свідчить про відсутність вини підприємства у будь-яких протиправних діянь з його боку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» має заборгованість перед ОСОБА_1 у виплаті нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 63 562,65 грн. Невиплата заробітної плати заподіює позивачці моральну шкоду, яка також підлягає стягненню з відповідача у розмірі 50 000 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 02 вересня 2002 року та по теперішній час ОСОБА_1 працює на Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді керівника групи відділу очистки газових викидів (а.с.10-11).

З 01 січня 2018 року посадовий оклад ОСОБА_1 становить 8 000 грн. (а.с.12).

Матеріали справи свідчать про те, що за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року позивачці нараховано та невиплачено заробітну плату (а.с.13).

Станом на 31.01.2020 року загальна сума заборгованості із заробітної плати становить 63 562,65 грн., з яких: 62 740,86 грн. - заборгованість по заробітній платі та 821,79 грн. - компенсація за затримку виплати заробітної плати (а.с.41).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що з відповідача підлягає стягненню нарахована, але невиплачена заробітна плата за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року у розмірі 63 562,65 грн. Крім того, такими протиправними діями відповідача їй також завдано моральну шкоду; з урахуванням вимог співмірності, позивачка вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 3 та ст. 4 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно частини 1 статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 5 статті ст.97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст.115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином.

Сторони не заперечують, що у порушення зазначених норм закону Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» не виконало вчасно свої зобов`язання із виплати заробітної плати позивачці.

За період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року ОСОБА_1 нараховано та невиплачено заробітну плату (а.с.13). Станом на 31.01.2020 року загальна сума заборгованості із заробітної плати становить 63 562,65 грн., з яких: 62 740,86 грн. - заборгованість по заробітній платі та 821,79 грн. - компенсація за затримку виплати заробітної плати (а.с.41).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції від 31 серпня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має заборгованість перед ОСОБА_1 у виплаті нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року у розмірі 63 562,65 грн.

Разом з тим матеріали справи містять довідку Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» від 16 жовтня 2020 року, з якої убачається, що у травні 2020 року позивачці була виплачена заробітна плата за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року у розмірі 62 740,86 грн., крім того виплачена компенсація за затримку виплати заробітної плати у розмірі 821,79 грн. Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 погашена у повному обсязі (а.с.71).

Вказана довідка подана відповідачем до суду разом із заявою про перегляд заочного рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Обгрунтовуючи неподання доказів виплати заробітної плати позивачці до суду першої інстанції, відповідач вказував, що Державне підприємство через встановлений карантин та через хворобу відповідальних працівників, до компетенції яких входить підготовка та надання документів щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам, мав поважні причини неявки в судове засідання та неповідомлення їх суду. При цьому зазначив, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення, позивачці вже було погашено заборгованість по заробітній платі у розмірі 63 562,65 грн. за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для прийняття довідки про виплату заробітної плати позивачці, як належного та допустимого доказу у справі, оскільки з поважних причин її не було надано до суду першої інстанції.

З урахуванням того, що на час ухвалення оскаржуваного рішення заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року ОСОБА_1 погашена у повному обсязі, - відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів вважає, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року в частині стягнення з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 63 562,65 грн. слід скасувати та у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Натомість висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, - відповідає вимогам закону.

Проте колегія суддів не погоджується із розміром стягнення суми моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14.12.2016 у справі №428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови №4).

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 13 указаної постанови роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів вважає, що внаслідок тривалої затримки у виплаті належної позивачці заробітної плати, необхідності відстоювати гарантоване Конституцією України право на оплату праці в суді, позивачка зазнала моральних страждань.

Проте колегія суддів не погоджується зі стягненням моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням засад справедливості та розумності, з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року слід змінити; позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. З Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до частин 1, 7, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням частково задоволення вимог позовної заяви ОСОБА_1 та вимог апеляційної скарги Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 840,80 грн. Судовий збір у розмірі 1 261,20 грн., сплачений Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» при подачі апеляційної скарги, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 840,80 грн.

Судовий збір у розмірі 1 261,20 грн., сплачений Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» при подачі апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова