Справа № 932/1504/21
Провадження № 4-с/932/10/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., за участю секретаря судового засідання Тимощук К.А., представника скаржника адвоката Олефірової Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Акціонерне товариство «ОТП БАНК» на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій вона просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Кім Олексія Сергійовича, заступника начальника відділу Олійник Ірини Володимирівни та визнати бездіяльність начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лисенко Дмитра Борисовича та зобов`язати їх вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебували виконавчі провадження № 32046778 та № 48505761 з виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2010 р. по справі № 2-3933/10 про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» грошових коштів у розмірі 251 162, 44 за кредитним договором.

В рамках даних виконавчих проваджень були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до яких на все майно Боржника ОСОБА_1 було накладено арешт та внесені відомості про це до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

02.12.2015 р. виконавчий лист було повернуто стягувачу. Згідно відповіді Центрального ВДВС у м. Дніпрі станом на 15.01.2021 р. виконавчий лист № 2-3933/10, виданий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, на виконанні відділу не перебуває та повторно до виконання не пред`являвся.

На даний час виконавчі провадження № 32046778, № 48505761 знищені за закінченням строку зберігання.

Однак після завершення виконавчого провадження постанови державного виконавця про арешт майна боржника не скасовувались, питання зняття арешту не вирішувалось.

Скаржник вважає, що виконавче провадження було відкрито з порушеннями, оскільки на момент пред`явлення виконавчих листів до виконання, був пропущений строк на пред`явлення їх до виконання; про існування постанов про відкриття провадження заявник дізналась лише 11.02.2021 р., тобто має право їх оскаржувати; державний виконавець відкрив виконавчі провадження не за місцем виконання рішення; державний виконавець не повідомив скаржника про відкриття провадження та накладання арешту; також був порушений порядок накладання арешту і порядок завершення виконавчого провадження.

У зв`язку із цим скаржник просить визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2021 року, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.04.2012 року в межах виконавчого провадження № 32046778, винесені головним державним виконавцем Кім О.С., визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.08.2015 року в межах виконавчого провадження № 48505761, винесені заступником начальника відділу Олійник І.С., зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна боржника, припинити дію обтяження та скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зобов`язати Центральний відділ ДВС у м. Дніпрі вчинити певні дії щодо виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Олефірова Я.В. підтримала доводи скарги та просила її задовольнити. Надала пояснення, аналогічні змісту скарги.

Представник Центрального відділу ДВС у м. Дніпрі в судове засідання не з`явився, проте надав до суду відзив на скаргу, в якому вказав, що державним виконавцем було правомірно відкриті виконавчі провадження та накладений арешт на майно боржника. Оскільки коштів від реалізації майна боржника виявилось недостатньо для задоволення вимог стягувача, було вжито заходів щодо виявлення іншого майна боржника. Однак було встановлено, що інше майно у боржника відсутнє, тому виконавчі провадження були завершені. Проте завершення виконавчих проваджень відбулось з таких підстав, що не передбачають собою наслідки у вигляді скасування арештів та інших заходів примусового виконання. За боржником у відділі обліковується борг з витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, тому після погашення боргу, можливо вирішити питання про зняття арештів. За таких обставин, представник відділу просив відмовити у задоволенні скарги повністю.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши доводи скарги та долучені до неї матеріали, суд приходить до таких позицій.

Основною конституційною засадою цивільного судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є однією із стадій цивільного процесу та врегульоване розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (на час виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон»), державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, згідно ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Як унормовано ч. 1 ст. 27 Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2010 р. по справі № 2-3933/10 були задоволені позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» та стягнуто з боржника ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 251 162, 44 грн.

Постановою державного виконавця від 05.04.2012 року, було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3933/2010, виданого 28.02.2012 р. Запропоновано боржнику добровільно виконати рішення суду. Є вказівка про направлення копії постанови сторонам виконавчого провадження та органу, що видав виконавчий лист.

За змістом ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), строк пред`явлення виконавчих документів складав 1 рік, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, посилання скаржника на те, що стягувачем був пропущений строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, і в цій частині виконавче провадженні відкрито неправомірно, спростовується наведеними відомостями про строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Постановою державного виконавця від 11.05.2012 р. стягнуто з боржника ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 25 116, 24 грн.

Постановою державного виконавця від 05.04.2012 року накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Постановою державного виконавця від 04.08.2015 р. був повернутий виконавчий лист, що виданий 28.02.2012 р. № 2-3933/2010, у зв`язку із не авансуванням витрат стягувачем. Зазначено, що повторно пред`явити до виконання виконавчий документ можливо у строк до 04.08.2016 року.

Постановою державного виконавця від 19.08.2015 р. було повторно відкрито виконавче провадження.

27.08.2015 р. постановою державного виконавця було повторно накладено арешт на все майно, що належить боржнику та встановлено заборону на його відчуження.

Постановою державного виконавця від 27.08.2015 р. стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 25 116, 24 грн.

Постановою державного виконавця від 02.12.2015 р. виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку із недостатністю майна боржника для задоволення вимог стягувача, та відсутністю у боржника іншого майна.

Отже, виконавче провадження було завершено. Скарга подана з тих підстав, що державний виконавець, приймаючи постанову про повернення виконавчого документу та фактично завершаючи виконавче провадження, не зняв арешт майна та заборону його відчуження, що повинен був зробити в силу вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи питання про правомірність дій державного виконавця, та надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає таке.

Правові підстави та порядок накладання арешту в рамках виконавчого провадження, передбачені ст. ст. 57 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, за змістом ч. 1 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

За змістом ст. 28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів скарги та відзиву на скаргу, відомостей АСВП, не вбачається, що боржником було сплачено виконавчий збір. Листом Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі від 10.02.21 № 17.05-34/4176/10 підтверджено, що за Боржником ОСОБА_4 обліковується заборгованість зі сплати суми боргу та виконавчого збору у розмірі 134 464, 26 грн.

Із аналізу ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує підстави та порядок повернення виконавчого документу стягувачеві, та ст. 49 цього ж Закону, яка встановлює виключний перелік обставин, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

На переконання суду, державний виконавець діяв правомірно, коли відмовив у знятті арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Такий висновок також підтверджується тим, що ч. 1 ст. 50 Закону встановлені винятки із загального правила, коли при завершенні виконавчого провадження, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт, накладений на майно боржника, скасувати інші вжиті ним заходи примусового виконання рішення, а також провести інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. До таких винятків Закон відносить: не стягнення виконавчого збору та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно з висновком Верховного Суду, що викладеній в Постанові від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г, у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не є закінченим. Державному виконавцю не надано права на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Станом на момент розгляду скарги доказів сплати заборгованості та виконавчого збору за виконавчими провадженнями, скаржником не надано.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що дії державного виконавця та відділу є правомірними і такими, що відповідають Закону України «Про виконавче провадження», тому підстав для визнання їх протиправними та зобов`язання цих посадових осіб зняти арешт та вилучити записи про обтяження, суд не вбачає.

Таким чином, скаргу слід визнати необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Водночас суд відхиляє доводи про те, що скаржник має право на оскарження постанов про відкриття виконавчого провадження, оскільки дані постанови винесені 05.04.2012 р. і 19.08.2015 р. і строк на їх оскарження складав 10 днів. Скаржник не додає будь-яких доказів поважних причин пропуску вказаного строку.

Суд також відхиляє доводи, що виконавче провадження було відкрито з порушеннями, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про пропуск строку пред`явлення виконавчого документу для виконання.

Пред`явлення виконавчого документу не за місцем виконання рішення, не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а є підставою лише для передачі виконавчого провадження на розгляд до іншого відділу виконавчої служби. Право вибору органу виконавчої служби надано стягувачу. Такий висновок випливає зі ст. 20 Закону. При цьому спори про місце здійснення виконавчих дій між органами державної виконавчої служби не допускаються. Прийняття виконавчого листа іншою виконавчою службою, не може беззаперечно свідчити про протиправність відкриття виконавчого провадження.

Посилання про необізнаність скаржника про наявність арешту та вжиття заходів примусового виконання рішення, є необґрунтованими, оскільки дане виконавче провадження є довготривалим. За час виконавчого провадження державним виконавцем було проведено низку виконавчих дій, в тому числі звернення стягнення на майно, що належить боржнику автомобіль. Це майно було реалізовано через публічні торги, а кошти від його реалізації направлені стягувачу для погашення заборгованості. Отже, скаржник була обізнана із цим провадженням.

Інші доводи скаржника в цілому не свідчать про протиправність виконавчого провадження та дій службових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 258 - 261, 353, 447, 449, 450, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Акціонерне товариство «ОТП БАНК» на дії державного виконавця, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів із дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18 березня 2021 року о 14 год. 00 хв.

Суддя І.А. Кондрашов