Єдиний унікальний номер 219/4745/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/701/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2021 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого судді Мірути О.А.,
суддів: Тимченко О.О, Хейло Я.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 219/4745/16-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року (суддя Шевченко Л.В.), ухваленого в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області, -
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У травні 2016 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язаний за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14.04.2016 року має заборгованість в розмірі 69 101,47 гривень, яка складається з наступного: 22 478,98 гривень заборгованість за кредитом; 41 760,75 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 095 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 3 266,74 гривень штраф (процентна складова). Просить позов задовольнити в повному обсязі.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.08.2010 в сумі 22 298 /двадцять дві тисячі двісті дев`яносто вісім/ грн. 98 коп., з яких 21 227,62 грн. поточна заборгованість за кредитом та 1 071,36 грн. прострочена заборгованість за кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 451 /чотириста п`ятдесят одна/ грн. 21 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому у банку виникло право вимагати від відповідача повернення суми кредиту. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а також штрафи, пеня за несвоєчасну сплату кредиту не підлягають задоволенню, оскільки на думку суду першої інстанції позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за процентами і вважає, що воно винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним дослідженням всіх обставин справи та невідповідністю висновків обставинам справи.
Звертає увагу суду, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Зазначають, що 28.08.2010 року з підписанням заяви з відповідачем було погоджено та підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, якою сторонами погоджено умови кредитування, а саме тип картки, тип кредитної лінії поновлювальна. Пільговий період 30 днів, валюта рахунку гривня, базова відсоткова ставка 3, 0 % на місяць, розмір щомісячного платежу 7% вид заборгованості строк внесення щомісячних платежів до 2 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені нараховується за кожен день прострочення кредиту,але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць,за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше і штрафу в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Таким чином, підписана відповідачем 28.08.2010 року довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду і є Тарифами по кредиту.
Крім того, в тексті довідки про умови кредитування , під викладеними умовами наявний підпис відповідача. Користування кредитними коштами за допомогою платіжною картки підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою при виданні картки.
На думку позивача, сторони узгодили розмір відсоткової ставки в довідці про умови кредитування від 28.08.2010 року, а тому позовні вимоги банку щодо стягнення відсотків підлягають стягненню. Вважає, що суд безпідставно, в порушення умов договору та зазначених норм закону фактично звільнив відповідача від відповідальності у вигляді неустойки, чим порушив право позивача на її стягнення.
З урахуванням викладеного, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених вимог по стягненню заборгованості за процентами, пені та штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення процентів,пені та штрафу задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Представником відповідача ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Звертає увагу, що згідно з матеріалами справи позивач видав відповідачу платіжну картку від 28.082010 року зі строком дії по серпень 2014 року. На цю саму дату посилається позивач і у позовній заяві. На підставі інших кредитних карток позов не заявлявся та посилання на них в позовній заяві не має. Отже, строк виконання зобов`язань відповідача обмежено серпнем 2014 року. Вважає, що після закінчення строку дії картки виникає також підстава неможливості позивача щодо нарахування відсотків. Крім того, додає, що позивач обґрунтовуючи апеляційну скаргу необхідністю стягнення відсотків, зазначає про необхідність стягнення з відповідача не відсотків, а неустойки у вигляді пені і штрафу, тобто зміст апеляційної скарги має внутрішні неузгоджені протиріччя.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
02.09.2016 до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 04.08.2016 року по справі № 219/4745/16-ц, у якій відповідач вказує, що копію заочного рішення він отримав поштою 25.08.2016 року, просив суд скасувати вказане заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку (а.с.61-62).
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року заяву відповідача ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04.08.2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу призначено до судового розгляду в загальному позовному провадженні.
Згідно копії статуту у новій редакції ПАТ КБ «ПриватБанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв`язку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.38).
Згідно копії банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, наданої Національним банком України, ПАТ КБ «ПриватБанк» внесено до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за № 92 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.37).
28.08.2010 відповідачем ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої відповідачу була видана кредитка картка «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту» (а.с.7 том 1). У заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
У заяві позичальника від 28 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Умови та правила надання банківських послуг, які визначають тарифи та умови кредитування, та додана до позовної заяви (арк.с.8-10) не містять підпису відповідача.
Втім, цього ж дня відповідач ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць (30% на рік), тобто розмір процентної ставки за користування кредитом таким чином між сторонами погоджено (а.с.166 том 1).
Довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаною відповідачем 28.08.2010 також передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів з будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій; базова процента ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), - 3,0 %. Відповідач був ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом на вказаній довідці (арк.с.166 том 1).
Банк, просив стягнути 69 101,47 гривень, яка складається з наступного: 22 478,98 гривень заборгованість за кредитом; 41 760,75 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 095 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 3 266,74 гривень штраф (процентна складова) (а.с.4-6).
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.
МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду в частині відмовлених позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що ціна позову складає 69 101, 47 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею, комісією та штрафам, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині не відповідає.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, посилався на те, що позивачем відповідно до вимог договору не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки, на підтвердження надсилання повідомлення та інформування клієнта щодо зміни тарифу суду не було надано ніяких доказів. Крім того, на думку суду, дії позивача є неправомірними щодо підвищення з 01 вересня 2014 року процентної ставки до 32,40 %, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами. З наведених підстав та з урахуванням закінченням строку дії кредитної картки, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції в цій частині рішення не можливо з наступних підстав.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У даній справі, як встановлено з довідки банку, наданої позивачем суду 25.10.2017 року, вбачається, що згідно кредитного договору б/н від 10.02.2010 ОСОБА_1 отримав картки: 10.02.2010 картку № НОМЕР_3 з терміном дії 12/13; № НОМЕР_4 (дата відкриття 28.08.2010 з терміном дії 08/14); № НОМЕР_5 (дата відкриття 27.05.2011 з терміном дії 05/13); № НОМЕР_6 (дата відкриття 11.06.2013 з терміном дії 03/17) (а.с.124).
Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.
25.07.2011 року позивач збільшив кредитний ліміт до 16 700 грн., а 20.08.2011 року до 19 700 грн., з 05.10.2011 року до 22 700 грн., 04.12.2014 року кредитний ліміт знижено до 663,39 грн (а.с.123).
Згідно виписки за період з 01.01.2014 по 29.08.2017 ОСОБА_1 користується кредитною картою НОМЕР_7 ОСОБА_1 . Втім, суду не надано доказів продовження строку дії цієї картки (довідкою, наданою представником банку, арк.с.124, термін дії цієї картки встановлено 05/13).
Відтак, право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами припинилось з 31.05.2013 року.
Таким чином, стягненню з відповідача підлягають відсотки за користування кредитними коштами, які були нараховані на момент дії картки, а саме 575 грн. (а.с.5).
Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків після закінчення строку дії договору - (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.
Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Разом з тим визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 41 760, 75 грн., суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 30 % на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 32, 40 % та 42 % на місяць.
Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню виходячи з процентної ставки 2.5 % на місяць в межах строку кредитування, яка відповідає строку дії картки, а саме 575, 00 грн.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.
За таких обставин, ураховуючи той факт, що у даному випадку строк кредитування закінчився 31 травня 2013 року, стягненню підлягає заборгованість за процентами, яка утворилась станом на 31 травня 2013 року, у розмірі 575,00 грн.
При вирішенні справи суд не звернув уваги на відомості письмових доказів, зокрема, анкети-заяви від 28.08.2010 року та підписаної позивачем довідки про умови кредитування (а.с.166), в ході їх оцінки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів за користування кредитом.
Стосовно відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» стягнення штрафу, пені та комісії апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.
Згідно матеріалів справи, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р місто Бахмут відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.
Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», вона має бути звільнена від сплати штрафних санкцій. Тому Банк безпідставно нарахував і вимагає сплати з ОСОБА_1 штрафів, комісії та пені за кредитним договором.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності.
Тобто, нарахування відповідачу, який є громадянином України та з 30.06.1989 року має зареєстроване місце проживання у місті Бахмут (Артемівськ) Донецької області штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та пені з комісією на час проведення антитерористичної операції, починаючи з 14 квітня 2014 року, забороняється.
Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яка була викладена Верховним Судом України в постанові від 13 березня 2017 року у справі за № 6-2879цс16.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в межах строку кредитування, що відповідає строку дії картки, виходячи із розміру відсоткової ставки 2,5 % на місяць, яка погоджена сторонами при підписанні анкети-заяви та довідки про умови кредитування , що становить 575 грн.
З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк частково є виправданими.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковою), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині заборгованості по процентам за користування кредитом.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.
Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір: за пред`явлення позову у розмір 1378 грн. і за подання апеляційної скарги у розмірі 2067,00 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З позивача стягуються на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 28,75 грн.
Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентами та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентами за користування кредитом в розмірі 575, 00 грн. (п`ятсот сімдесят п`ять ) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 28 грн. 75 коп. (двадцять вісім гривень 75 копійок.)
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Судді: