Ухвала

23 березня 2021 року

м. Київ

справа № 2-97/11/1609

провадження № 61-4423ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2020 року, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Карпенко Т. О., зобов`язання усунути порушення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління юстиції

(м. Суми) (далі - державний виконавець), та просила: визнати неправомірними дії та рішення державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження 06 червня 2013 року та їх здійснення до

30 грудня 2014 року, а саме: ВП № 38274183 з виконання виконавчого листа № 2-97/11 від 16 січня 2012 року про стягнення з неї на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») боргу в сумі 29 610,03 доларів США, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме автомобіль марки - «Opel Vektra»; ВП № 38274325 з виконання виконавчого листа

№ 2-97/11 від 16 січня 2012 року про стягнення з неї на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» боргу у сумі 1 820,00 грн - та здійснення виконавчих проваджень ВП № 38274183 та ВП № 38274325 від 30 грудня 2014 року; зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) скасувати постанову про відкриття виконавчих проваджень від 06 червня 2013 року, постанови про зупинення виконавчих проваджень від 25 грудня 2013 року, постанови про повернення виконавчого документу від 30 грудня 2014 року по виконавчим провадженням № 38274183, №38274325.

Скарга обґрунтовувалась тим, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження 06 червня 2013 року та здійснювати його до 30 грудня 2014 року, оскільки 21 травня 2013 року судом встановлено відстрочку виконання рішення суду, що виключає можливість здійснення виконавчого провадження. Також зазначала, що копію ухвали суду від 21 травня 2013 року по справі № 2-97/11 про відстрочку виконання рішення суду представник «Укргазбанк» Шух С. В. отримав 22 травня 2013 року, а тому був зобов`язаний повідомити державного виконавця про відстрочку виконання рішення суду, але умисно не зробив цього, а тому саме він повинен нести наслідки, пов`язані з не вчиненням відповідних дій. Окрім того, вважала, що

Шух С. В. є неналежним представником ПАТ АБ «Укргазбанк».

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування документів, які б підтверджували повноваження Шух О. В. на представництво при розгляді скарги, відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада

2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця, зобов`язання усунути порушення відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2020 року залишено без змін.

15 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2020 року, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року (надійшла до суду 18 березня 2021 року), вякій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення її скарги.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Київського районного суду

м. Полтави від 09 жовтня 2020 року

Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2020 року, оскільки дана ухвала не переглядалася в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та

у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Як вбачається, ОСОБА_1 не подавала апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2020 року, а отже апеляційний суд безпосередньо не ухвалював рішення стосовно даної ухвали, тому у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою в цій частині слід відмовити.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Київського районного суду

м. Полтави від 24 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених

у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті провадження у разі якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, який постановив рішення.

Згідно пункту 13 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Частина п`ята статті 12 Закону України « Про виконавче провадження» передбачає, що сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу

і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування

(у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2011 року у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволені. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 386 к-ф від 18 лютого 2008 року в сумі

29 610,03 доларів США шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме: автомобіль марки "Opel Vektra 0ZCF69", 2008 року випуску, тип легковий седан, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , реєстраційний номер

НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Полтавським ВРЕР 16 лютого 2008 року та понесені судові витрати

у розмірі 1 820,00 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави

від 03 жовтня 2012 року у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

16 січня 2012 року Київським районним судом м. Полтави на виконання рішення суду видані виконавчі листи, а саме: про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 29 610,03 доларів США шляхом звернення стягнення на заставлене майно, та про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

У Київському відділі державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебували виконавчі провадження: ВП № 31384960, постанова про зупинення виконавчого провадження винесена 18 липня 2012 року згідно пункту 4 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № 31385131, постанова про зупинення виконавчого провадження винесена 18 липня 2012 року згідно пункту 4 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 19 грудня 2012 року виконавчий лист № 2-97 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 29 610,03 доларів США шляхом звернення стягнення на заставлене майно, повернуто органу, що його видав на підставі частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 19 грудня 2012 року виконавчий лист № 2-97 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 1 820,00 грн повернуто органу, що його видав на підставі частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Також встановлено, що ВП №38274183 з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 29 610,03 доларів США, відкрите 06 червня 2013 року, постанова про зупинення виконавчого провадження винесена 25 грудня 2013 року згідно пункту 4 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

ВП № 38274325 з виконання виконавчого листа про стягнення

з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 1 820,00 грн, відкрите

06 червня 2013 року, постанова про зупинення виконавчого провадження винесена 18 липня 2013 року згідно пункту 4 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

30 грудня 2014 року у даних виконавчих провадженнях винесено постанови про повернення виконавчого документа згідно пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 14 травня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47502232 про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 1 820,00 грн, постанова про зупинення виконавчого провадження винесена 13 листопада 2015 згідно пункту 4 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 14 травня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47501772 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 29 610,03 доларів США, постанова про зупинення виконавчого провадження винесена 13 листопада 2015 року згідно пункту 4 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».

09 серпня 2018 року у даних виконавчих провадженнях винесено постанови про повернення виконавчого документа згідно пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області

від 13 червня 2013 року, заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення задоволено, відстрочено на 12 місяців виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада

2011 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволена частково. Ухвала Київського районного суду м. Полтави від 21 травня 2013 року та ухвала апеляційного суду Полтавської області від 13 червня 2013 року скасована, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник, звертаючись до суду, вказувала, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження 06 червня 2013 року та здійснювати його до 30 грудня 2014 року, оскільки 21 травня 2013 року судом встановлено відстрочку виконання рішення суду, що виключає можливість здійснення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що на момент відкриття спірних виконавчих проваджень ухвала суду про відстрочення виконання рішення суду не набрала законної сили, адже була оскаржена до апеляційного суду Полтавської області, а в подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасована.

Також, суди першої та апеляційної інстанції вірно встановили, що

у матеріалах скарги відсутні докази того, що ОСОБА_1 письмово повідомляла державного виконавця про наявність ухвали суду про відстрочку виконання рішення суду, у передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Посилання заявника на те, що копію ухвали суду від 21 травня 2013 року по справі № 2-97/11 про відстрочку виконання рішення суду представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Шух С. В. отримав 22 травня 2013 року, а тому повинен був повідомити державного виконавця про наявність відповідної ухвали суду, а тому саме він повинен відповідати за наслідки, пов`язані з не вчиненням відповідних дій, не заслуговує на увагу.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що кожна особа повинна добросовісно користуватися своїми правами та нести обов`язки, а тому, оскільки саме для скаржника ОСОБА_1 повідомлення державного виконавця про наявність ухвали суду про відстрочення виконання рішення суду мало вирішальне значення, то саме вона повинна була здійснити всі необхідні дії для максимальної реалізації своїх прав та не перекладати відповідний обов`язок на інших.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що державним виконавцем належним чином вчинялись дії, спрямовані на виконання рішення суду, обов`язковість чого закріплена

в Конституції України, доказів наявності підстав для зупинення чи не відкриття виконавчих проваджень він не мав, відтак, протиправність дій державного виконавця матеріалами даної справи не встановлена.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року є необґрунтованою та

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду

м. Полтави від 09 жовтня 2020 року, ухвалу Київського районного суду

м. Полтави від 24 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління юстиції

(м. Суми) Карпенко Т. О., зобов`язання усунути порушення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник