Справа №522/8481/20
Провадження № 2/522/2893/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

в складі: головуючої судді Домусчі Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору, звільнення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору, звільнення земельної ділянки.

Ухвалою суду від 29 травня 2020 року позов було залишено без руху з наданням представнику позивача часу на усунення недоліків позову. На виконання вимог ухвали суду від 29.05.2020 року представник прокуратури 09.06.2020 року подав до суду лист, згідно якого представник посилався на бездіяльність Одеської міської ради, яка, попри направлення їм листа від 08.08.2018 року (в якому були викладені факти порушення законодавства), ухилялась протягом 2 років від захисту прав і інтересів територіальної громади. Тобто прокурор посилається на вищевказані обставини як факт не звернення Одеської міської ради до суду, що свідчить про неналежне виконання радою своїх повноважень.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року провадження у справі було відкрито.

Протокольною ухвалою суду від 20.07.2020 року було розглянуто та задоволено клопотання представника прокуратури, виключено з кола відповідачів Реєстраційну службу Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області та згідно ст.55 ЦПК України залучено в якості правонаступника Державного реєстратора Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області Калашніка Д.С. - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

14.09.2020 року на електрону адресу суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов Відзив, в якому просили відмовити Першому заступнику керівника Одеської міської прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради в задоволенні позову в частині позовних вимог до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

У підготовче засідання призначене на 14.09.2020 року з`явилася представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ключко Н.А., позов не визнав, просив долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, також зазначив, що вони не є належними відповідачами, ці повноваження з 2016 року належать ОМР.

Також були присутні: представник прокуратури Місюрко Г.А., позов підтримала; представник Одеської міської ради Грабовський В.О., позов підтримав; представник ОСОБА_2 адвокат Дударенко С.В., просила долучити до матеріалів справи ордер та письмові докази.

У підготовче засідання ОСОБА_1 не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином.

Протокольною ухвалою суду від 14.09.2020 року приєднано до матеріалів справи письмові докази та прийнято відзив на позов.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Представником відповідача Могильнікова В.Д. адв. ОСОБА_3 01.12.2020 року було подано до суду:

- відзив на позов, клопотання про поновлення строків на подання відзиву;

- заяву про застосування до спірних правовідносин строків давності;

- клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Обслуговуючого кооперативу «Шлях»;

- заяву про залишення позову без розгляду з підстав п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України, посилаючись на те, що в представника прокуратури відсутні підстави для представництва інтересів держави та місцева рада, якщо вважає, що їх права порушені, наділена правом самостійно вирішувати питання місцевого значення (у тому числі шляхом звернення до суду) (а.с.241-245).

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 03.12.2020 року був відкладений на 24.03.2021 року.

Письмові пояснення щодо права звернення до суду з даним позовом надійшли від представника прокуратури 15.12.2020 року.

Представником Одеської міської ради 23.03.2021 року було подано до суду письмові пояснення, згідно яких посилались на обґрунтованість позовних вимог прокуратури та наявність у останньої підстав для звернення до суду з відповідним позовом, посилаючись на існуючу завантаженість виконавчих органів та юридичного департаменту Одеської міської ради щодо виявлення випадків самочинного будівництва у м. Одесі та самовільного зайняття земельної комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

У судовому засідання 24.03.2021 року були присутні представник прокуратури ОСОБА_4 яка підтримала надані ними письмові пояснення; представник відповідача адв. ОСОБА_3 , який наполягав на задоволенні його заяви про залишення позову без розгляду; представник юстиції Ключко Н.А., який також наполягав на тому, що наявні підстави для залишення позову без розгляду; та представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 , який також підтримав клопотання про залишення позову без розгляду.

При цьому представник відповідача адв. ОСОБА_3 подане ним клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Обслуговуючого кооперативу «Шлях» просив не розглядати.

Суд, дослідивши матеріали справи, клопотання сторони відповідача про залишення позову без розгляду, приходить до наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно із частиною першою статті 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Якщо держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

У судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення ЄСПЛ від 15.01.2009р. в справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, §35)).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача (частини четверта та п`ята статті 56 ЦПК України).

Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду 26.05.2020 року під час розгляду справи № 912/2385/18 дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі № 924/1237/17 від 20.09.2018 року, де вказано, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити ... скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W.v.Fгаnсе) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

У Рекомендаціях Парламентської Ради Європи від 27.05.2003 року № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Судом встановлено, що військовою прокуратурою в порядку ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» до Одеської міської ради 08.08.2018 року було направлено відповідний лист №06/3-555-вих.18, який Одеська міська рада отримала 04.09.2018 року. Проте, до 27.05.2020 року (дати подання даного позову) Одеською міською радою не було вжито будь-яких заходів із приводу відновлення прав територіальної громади відносно спірної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , що свідчить про бездіяльність відповідного органу місцевого самоврядування.

Окрім того, суд враховує, що представник Одеської міської ради у судові засідання не прибуває та подав до суду пояснення, згідно яких просив справу розглядати за його відсутності.

Отже, суд приходить до висновку, що представником прокуратури належним чином підтверджено наявність їх повноважень щодо звернення до суду для захисту прав держави у зв`язку з неналежним здійсненням такого захисту Одеською міською радою.

На думку суду, обґрунтування та доводи, які викладені в клопотанні сторони відповідача про залишення позову без розгляду, є надуманими, та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявність у першого заступника керівника прокуратури цивільної процесуальної дієздатності на здійснення представницьких функцій спрямованих на захист законних інтересів держави, враховуючи встановлення не здійснення захисту цих інтересів органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, та те, що доводи сторони відповідача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих та обов`язкових підстав для залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання представника відповідача відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10-13, 43, 48, 58, 62-64, 89, 200, 223, 247, п.1-2 ч.1 ст. 257, 268, 353-354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адв. Гудими І.Б. про залишення позову Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради без розгляду відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 25.03.2021 року.

Суддя Домусчі Л.В.