Номер провадження: 22-ц/813/3474/21
Номер справи місцевого суду: 500/3739/18
Головуючий у першій інстанції Швець В.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Кириченко Швець В.М. 25 листопада 2019 року у м. Ізмаїл Одеської області, -

встановила:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова група ТАС» (далі - СГ ТАС) матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що 12 грудня 2017 року о 9 годині відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, що належить йому, ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Суворова з боку вулиці Горького в напрямку вулиці Некрасова, порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем Мазда 626, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована відповідачем СГ ТАС. Внаслідок пригоди був пошкоджений автомобіль позивача, чим завдано матеріальну шкоду в сумі 40 728 грн. 24коп., яка складається з 39 228 грн. 24 коп. шкоди автомобілю та 1 500 грн. витрат на проведення оцінки. Позивач просив стягнути з відповідача СГ ТАС 40 218 грн. 24 коп. матеріальної шкоди, за винятком франшизи, 10 038 грн. 03 коп. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 37 грн. 97 коп. збитків від інфляції, 862 грн. 76 коп. трьох відсотків річних. З відповідача ОСОБА_1 позивач просив стягнути 510 грн. матеріальної шкоди (франшизи) та моральну шкоду, через психічні страждання через пошкодження майна та неможливість тривалий час їм користуватися, яку оцінив у 20 000 грн. Також просив стягнути судові витрати з відповідачів.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова група ТАС» (03062, місто Київ, проспект Перемоги,65, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 40 218грн. 24коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 10 038грн. 03коп. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 37грн. 97коп. збитків від інфляції, 862грн. 76коп. трьох відсотків річних, 9 600грн. витрат на правову допомогу, 1 522грн. 37коп. витрат на оплату судового збору, а разом 62 279 (шістдесят дві тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн. 37коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 510грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1500грн. на відшкодування моральної шкоди, 400грн. витрат на правову допомогу, 63грн. 43коп. витрат на оплату судового збору, а разом 2473 (дві тисячі чотириста сімдесят три)грн. 43коп.

У задоволенні позовних вимог в інший частині відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова група ТАС», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що позивач не є власником автомобілю, якому у результаті ДТП завдана шкода та, відповідно він не має права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційна скарга ПАТ «Страхова група ТАС» мотивована тим, що: позивач не є потерпілим, оскільки не його майну було завдано шкоди внаслідок ДТП; відповідача ОСОБА_1 не визнано у встановленому законом порядку винним у вчиненні ДТП, у зв`язку із чим позивач не має права на страхове відшкодування; стягнення судом ринкової вартості без вирахування вартості автомобіля після ДТП та франшизи є безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційних скарг в письмовому провадженні, дослідивши наведені в них доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова група ТАС» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 12 грудня 2017 року о 09 годині відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, що належить йому - ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Суворова з боку вулиці Горького в напрямку вулиці Некрасова, порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем Мазда 626, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 30 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Цивільна відповідальність автомобіля відповідача ОСОБА_1 була застрахована відповідачем СГ ТАС.

Що стосується позивача ОСОБА_2 , то останній на час ДТП користувався автомобілем Мазда 626, державний номер НОМЕР_2 , на підставі документів, визначених п.2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб).

При цьому, згідно реєстраційного документу на транспортний засіб - автомобіль Мазда 626, державний номер НОМЕР_2 , власником автомобіля є ОСОБА_5 .

Згідно Актового запису про смерть №1336 від 01 жовтня 2013 року, власник автомобіля ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 №1961-IV (далі - Закон від 01 липня 2004 року), цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 3 Закону від 01 липня 2004 року, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону від 01 липня 2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону від 01 липня 2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону від 01 липня 2004 року, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону від 01 липня 2004 року, страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника. Страховик зобов`язаний у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36 ст. 36).

Згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону від 01 липня 2004 року, відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону від 01 липня 2004 року).

Особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4 ст. 1 Закону від 01 липня 2004 року)

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до пункту 2.2 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Однак, у даному випадку судом першої інстанції не було враховано, що власник автомобіля Мазда 626, держ. номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, за чотири роки до настання страхового випадку.

Враховуючи, що з моменту смерті власника автомобіля технічний паспорт на автомобіль втратив свою юридичну силу, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_2 експлуатував транспортний засіб без законних на то підстав, що виключає правові підстави для відшкодування на користь останнього майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 , які прийняли спадщину після його смерті (до складу якої входить, у тому числі, автомобіль Мазда 626, державний номер НОМЕР_2 ), є його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Відповідно до частини першої статті 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Положеннями статті 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

Водночас під неправомірним заволодінням майна необхідно розуміти заволодіння особою чужим майном всупереч волі його власника.

Таким чином умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майна, є наявність відповідної волі власника на передання володіння іншою особою таким майном.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

Матеріали справи не містять доказів про те, що спадкоємці автомобіля ОСОБА_3 та ОСОБА_6 надавали згоду ОСОБА_2 на експлуатацію вказаного транспортного засобу. У такому випадку, має місце неправомірне володіння особою транспортним засобом, а тому у розумінні пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач ОСОБА_2 не може вважатися такою особою, відповідальність якої застрахована.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Крім того, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 379 гривень, та на користь ОСОБА_1 - судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 284, 50 гривень.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 379 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 284, 50 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 березня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе