КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Юзькова О.Л.
Апеляційне провадження №22-ц/824/2190/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа на стороні відповідача державний реєстратор Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попова Олександра Валеріївна про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26 червня 2007 року між нею та АТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 39.29-50/819 к. За умовами договору вона отримала кредит в розмірі 216 901 доларів США строком до 26 червня 2030 року.

Крім того, 26 червня 2007 року був укладений договір іпотеки № 39.29-50/498і , в якості забезпечення виконання умов договору кредиту. Предметом іпотеки є незакінчена будівництвом двокімнатна квартир за адресою: АДРЕСА_1 , (будівельний номер 9h2 на 9 поверсі). В подальшому, 12 жовтня 2009 року були внесені зміни до договору іпотеки, де предметом іпотеки визначена квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 від 12 червня 2009 року.

Із позовної заяви АТ « Укрсоцбанк» до неї про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, ОСОБА_1 стало відомо, що ПАТ «Укрсоцбанк» оформив право на квартиру шляхом внесення запису про право власності до Державного реєстру майнових прав 03 травня 2018 року. Підставою виникнення зазначено договір іпотеки, рекомендоване поштове відправлення від 14 вересня 2017 року.

Позивач вважає, що рішення державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О.В. є протиправним, та таким що здійснено з порушенням законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Позивачка зазначила , що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року , у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк»до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки , встановлено, що строк виконання зобов`язання є таким , що настав 26жовтня 2011 року та саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Проте,як зазначає позивач , відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку лише 03 травня 2018року , тобто через понад ніж шість років після спливу строку позовної давності. Строк позовної давності за основним зобов`язанням сплив 26 жовтня 2014 року Іпотека ж припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Крім того, відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - квартира, що належала позивачу використовувалась останньою як постійне місце проживання, у власності позивача не перебувало інше майно та загальна площа майна не перевищує 140 кв. м. Зазначені обставини унеможливлювали реєстрацію нерухомого майна за іпотекодержателем без згоди іпотекодавця. Крім того, позивач не отримував вимоги від банку про усунення порушень, що також унеможливлювало здійснення реєстрації права за новим власником.

За таких обставин, позивачка просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40911049 від 03.05.2018 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 25977260.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду , позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права . У скарзі зазначала, що суд першої інстанції не взяв до уваги її посилання на ту обставину ,що вона не отримувала рекомендованого відправлення( письмової вимоги про усунення порушень) від банку, а відтак це унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30 денного строку , сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 25 лютого 2021 року , 18 березня 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У додаткових поясненнях, що надійшли у листопаді 2018 року, апелянт зазначає, що положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" розповсюджуються на примусову реалізацію майна, стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку на виконання умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, а тому на спірні правовідносини мораторій не поширюєтьсяна спірну квартиру , передану в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом, не відповідає критеріям визначеним пунктом 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскількитвердження позивача , що вона не надавала згоди на перехід права власності , є безпідставними ( т.2 а.с. 117-119 ).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні позову , виходив із того ,що належним способом захисту в даному випадку є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації права про державну реєстрацію права , а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності ( ч.2 ст. 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») з посиланням на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року справа № 915/127/18 .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи , 26 червня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 39.29-50/819 к . За умовами договору вона отримала кредит в розмірі 216 901 доларів США строком до 26 червня 2030 року .

Крім того , 26 червня 2007 року був укладений договір іпотеки № 39.29-50/498і , в якості забезпечення виконання умов договору кредиту . Предметом іпотеки є незакінчена будівництвом двокімнатна квартир за адресою : АДРЕСА_1 ,( будівельний номер 9h2 на 9 поверсі). В подальшому , 12 жовтня 2009 року були внесені зміни до договору іпотеки , де предметом іпотеки визначена квартира за адресою : АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 від 12 червня 2009 року .

Із позовної заяви АТ « Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном , позивачці стало відомо ,що ПАТ « Укрсоцбанк» оформив право власності на квартиру шляхом внесення запису про право власності до Державного реєстру майнових прав 03 травня 2018 року. Підставою виникнення зазначено договір іпотеки , рекомендоване поштове відправлення від 14 вересня 2017 року .

Згідно із свідоцтвом про зміну імені, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, 20 травня 2014 року ОСОБА_1 змінила прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », актовий запис № 40.

Державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».

Підставою для прийняття такого рішення, як свідчить довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, став договір іпотеки від 26 червня 2007 року , укладений між сторонами, рекомендоване поштове повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: ПАТ «Укрпошта».

Відповідно до підпунктів 4.4 договору іпотеки, у разі виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки , іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку передбаченому чинним законодавством України . Зазначене застереження , яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно ,що є предметом іпотеки .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Верховного Суду ( справа № 61-29771св18 від 31 жовтня 2018 року ) зазначено наступну правову позицію.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" набув чинності 07 червня 2014 року . Пунктом 1 Закону передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі

№ 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Обгрунтовуючи свій висновок про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність у нотаріуса правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії по реєстрації права власності за іпотекодержателем, з посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, апеляційний суд не врахував, що фактичні обставини у цій справі та у справі № 6-1356цс15 не є подібними. Зокрема, у справі № 6-1356цс15 Верховним Судом України проананалізовано правовідносини, що виникли за наслідками звернення іпотекодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, у той час як у справі, що є предметом перегляду, іпотекодержатель у позасудовому порядку на дату розгляду спору набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця та майнових поручителів без їх згоди, як власників.

У даній справі, майно, що є предметом іпотеки, так само вибуло з власності іпотекодавця ОСОБА_1 без її згоди, як власника.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Слід зазначити, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року , у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки , встановлено, що строк виконання зобов`язання є таким , що настав 26жовтня 2011 року та саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав.Вказаним рішенням відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення набрало законної сили . ( а.с. 18-21) .

Незважаючи на вказане рішення , відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку лише 03 травня 2018року .

Крім того, відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - квартира, що належала позивачу використовувалась останньою як постійне місце проживання, у власності позивача не перебувало інше майно та загальна площа майна не перевищує 140 кв. м. Зазначені обставини унеможливлювали реєстрацію нерухомого майна за іпотекодержателем без згоди іпотекодавця.

При цьому матеріали справи не містять доказів отримання позивачкою вимоги від банку про усунення порушень, що також унеможливлюєздійснення реєстрації права за новим власником.

Доводи позивачки ,що внаслідок прийнятого Державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О.В. рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є цілком обгрунтованим . Саме з цих підстав позивачка просила задовольнити її позовні вимоги .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у висновку Верховного Суду ( постанова № 154/883/ 19-ц від 18 листопада 2020 року ) у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 361/4307/16-ц (провадження № 14-141цс18) зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (абзац 1 частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав є похідною від спору щодо відповідного майна або майнових прав, і якщо цей спір належить до юрисдикції загального суду та переданий на його розгляд з вказаними вимогами, така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Крім того, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення , такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому висновок суду про необхідність застосування такого способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати ефективне відновлення порушеного права позивачки є помилковим .

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до 16 січня 2020 року.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19.

Колегія суддів із зазначеними висновками погоджується та не вбачає підстав для відступу від них.

За таких обставин суд першої інстанції, не врахувавши вказаних обставин , прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову , оскільки позивачка саме і просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40911049 від 03.05.2018 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 25977260, що буде ефективним захистом її права .

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , суд ,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа на стороні відповідача державний реєстратор Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попова Олександра Валеріївна про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40911049 від 03 травня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфв-Банк», номер запису про право власності 25977260.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2021 року.

Головуючий

Судді