ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року

м. Харків

справа № 754/14534/19

провадження № 22-ц/818/2078/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» про поділ боргового зобов`язання подружжя та стягнення половини фактично сплачених за зобов`язанням грошових коштів

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року у складі судді Цвірюк Д.В.,-

в с т а н о в и в :

03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив грошові кошти в сумі 343196 грн. сплачені ним в період з 13.09.2019 по 14.09.2019 на підставі виконавчого листа № 2-3108/2014 на виконання умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.02.2007, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк» та на відшкодування витрат, пов`язаних з виконавчим провадженням, визнати спільним боргом подружжя, здійснити поділ боргового зобов`язання подружжя та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1/2 від 343196 грн., а саме 171598,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано спільним боргом подружжя грошові кошти в сумі 311769,79 грн., сплачені в період з 13.09.2019 по 14.09.2019 ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №2-3108/2014 на виконання умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.02.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

Здійснено поділ боргового зобов`язання подружжя та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частки від фактично сплаченої суми за спільним борговим зобов`язанням подружжя у розмірі 311769,79 грн., а саме 155884 грн.90 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1558,84 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкові від 10.12.2020 в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення 15714 грн. та в частині відмови в задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 17000 грн. та змінити рішення, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Зазначає, що матеріалами справи доведено, що позивачем сплачено саме суму 343 197 грн., а не 311769,79 грн., як визначено рішенням суду, 31 429 грн.- це сума виконавчого збору, що є невід`ємним наслідком прострочення грошового зобов`язання, оскільки позивач та відповідач є солідарними боржниками.

Також судом безпідставно відмовлено у стягненні з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу. Відмова в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу суперечить постанові Великої палати Верховного суду від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18, яким визнана допустимість домовленості між клієнтом та адвокатом щодо оплати в залежності від результатів розгляду справи. Розписка адвоката про отримання суми гонорару є належним доказом виконання договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційних вимог позивача. Зазначає, що сплата виконавчого збору не є санкцією передбаченою умовами кредитного та іпотечного договору та не входить до складу основного зобов`язання. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що адвокат Вах М.Е. не брала участі у справі, в справі не має жодного процесуального документа, який підписано адвокатом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Зазначає, що в оскаржуваній частині рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що позивачем не доведено, що сплачені ним кошти дійсно зараховані на банківський рахунок стягувача, що унеможлювлює встановлення фактичних обставин , які мають значення для правильного вирішення справи.

. Також зазначає, що свої боргові зобов`язання за рішенням суду вона виконала та сплатила суму 39 514,19 грн та Ѕ вартості страхових платежів за страховим договором № 113901/07/11 в сумі 2 575,50 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, виконання якого вони здійснюють як солідарні боржники, а отже стягненню з ОСОБА_2 підлягає 1/2 частини грошових коштів у розмірі 311 769,79 грн, сплачених ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.02.2007 року на підставі виконавчого документу № 2-3108/14 у розмірі 155 884,90 грн, Оскільки матеріали справи не містять документів, які підтверджують повноваження адвоката Вах М.Е., як представника позивача по вказаній справі, що передбачено ч.4ст.62 ЦПК України витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що 20.02.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав кредит в іноземній валюті в сумі 55102 доларів США, що є еквівалентом 278265,10 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору зі строком повернення кредиту не пізніше 20.02.2028 року( а.с. 14-18).

03.12.2009 між вказаними сторонами укладена додаткова угода до вказаного договору, відповідно до якої п.1.4 Договору викладено в наступній редакції: цільове призначення кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 19).

22.02.2007 між позивачем ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №47745, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, трикімнатну квартиру загальною площею 98,50 кв.м., житловою площею 53,30 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 20-21) .

Згідно свідоцтва про право власності від 10.05.2006 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації квартира за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності ( а.с. 23).

Матеріали справи свідчать про те, що сторони перебували у шлюбі з 13.04.2007, який було розірвано на підставі заочного рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2010 року ( а.с. 90)

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.04.2011 по справі № 2-373 2011 встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 без укладення шлюбу з червня 2002 року по 13 квітня 2007 року включно. Квартиру АДРЕСА_2 визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини вказаної квартири ( а.с. 49-56).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року справа № 2-2465/12 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину грошових коштів, сплачених в період з квітня 2010 року по липень 2012 року включно в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.02.2007 року в сумі 39514,19 грн. та Ѕ частину вартості страхових платежів за страховим договором № 113901/07/11 в сумі 2575,50 грн. ( а.с. 7-11).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 1 квітня 2014 року справа № 2/754/2301/14 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь Ѕ частини грошових коштів, сплачених за період з серпня 2012 року по березень 2013 року в рахунок погашення за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.02.2007 року в сумі 10059,19 грн ( а.с. 12--13).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.05.2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 308682,96 грн.та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 086,83 грн.( а.с. 88-89).

Згідно квитанцій ОСОБА_1 на рахунок Держказначейства України в м. Київ, отримувач Деснянський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Київ , призначення платежу : ВП 50123875 сплачено 13.09.2019 суму 299900,00 грн. та 14.09.2019 суму 43296,77 грн. (а.с. 22)

Постановою старшого державного виконавця Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, встановлено що борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені в повному обсязі, виконавче провадження ( ВП 50123875) по виконанню виконавчого листа № 2-3108/2014 від 25.09.2014 закінчено ( а.с. 29).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26.04.2011 по справі № 2-373/2011 встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 без укладення шлюбу з червня 2002 року по 13.04.2007 року включно. 13.04.2007 року між сторонами укладено шлюб. З березня 2010 року по теперішній час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. 24.12.2010 року шлюб між ним розірваний. 18.03.2005 року під час проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 між ОСОБА_1 та АКІБ «Аркада» укладено договір № 46722 про участь у Фонді фінансування будівництва, а 10 травня 2006 року на підставі цього договору отримано Свідоцтво про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . 07.07.2005 року між позивачем та АКБ «Аркада» укладений договір про іпотечний кредит № 46722-Н, відповідно до п.2.1 якого, банк надав кредитні кошти в сумі 244078,36 грн. для інвестування в житлове будівництво згідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 18.03.2005 року на строк до 01.07.2030 року під заставу заначеної квартири. 20.02.2007 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» переукладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав кредит в іноземній валюті в сумі 55102 доларів США, що є еквівалентом 278265,10 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору. Відповідно до додаткової угоди вказаного договору від 03.12.2009 року цільове призначення кредиту придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 . Вказані грошові кошти перераховані в АКБ «Аркада» в якості оплати Договору про іпотечний кредит №46722 від 07.07.2005 року, відповідно до якого зазначена квартира передається в іпотеку в забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором № 0 від 20.02.2007 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.04.2011 року у справі № 2-373/2011 вказана квартира визнана об`єктом сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частини кожним в порядку поділу спільного майна подружжя. Відповідно до умов кредитних договорів ОСОБА_1 особисто в період з квітня 2010 року по липень 2012 року сплачено 79028,38 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2012 року у справі № 2-2465/12 грошові зобов`язання за договором № 0 від 20.02.2007 року визнані спільним боргом подружжя, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ фактично сплачених грошових коштів. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року у справі №754/2301/14 1/2 суми грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 особисто за період з серпня 2012 року по березень 2013 року в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.02.2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь. На виконання умов кредитного договору № 0 та виконавчого листа № 2-3108/2014 позивачем особисто в період з 13.09.2019 року по 14.09.2019 року фактично сплачено грошові кошти в сумі 343196 грн. ОСОБА_2 ухиляється від участі у виконанні спільних боргових зобов`язань перед АКІБ «УкрСиббанк» та витрат на виконавче провадження. На даний час крім примусово стягнутих за рішенням суду, не сплатила жодних коштів. Дійти згоди щодо спільної участі у виконанні спільних зобов`язань з ОСОБА_2 не вдалось можливим, оскільки остання відмовляється сплачувати половину грошових коштів, тому позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Верховний Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Вирішуючи спір про стягнення з одного з подружжя коштів за борговим зобов`язанням, суд має встановити, чи використане майно, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, в інтересах сім`ї, а не на власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1 а 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішеннями Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року та від 01 квітня 2014 року встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 20.02.2007 був укладений позивачем ОСОБА_3 в інтересах сім`ї.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 факт укладення кредитного договору № № 0 від 20.02.2007 в інтересах сім`ї не спростовано, апеляційна скарга ОСОБА_2 також не містить доводів на спростування цього факту.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.05.2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 20.02.2007 у сумі 308 682,96 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 086,83 грн. ( а.с. 88-89).

Розглядаючи справу, Деснянським районним судом м. Києва встановлено, що відповідач умови кредитного договору в повному обсязі не виконав, кредит не виплатив, відсотки за користування кредитом не сплатив, станом на 29.11.2013 існує заборгованість у сумі 308 682,96 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що сплачена ним сума виконавчого збору, є невід`ємним наслідком прострочення грошового зобов`язання та погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , що сума виконавчого збору не входить до складу боргових зобов`язань за кредитним договором з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Таким чином виконавчий збір не входить до складу боргового зобов`язання за кредитним договором за кредитним договором № 0 від 20.02.2007.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відмови в задоволенні заяви адвоката Вах М.Е. про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, з огляду на таке.

Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4. ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як убачається з матеріалів справи до клопотання про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу не додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

До заяви від 03.11.2020 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції , за підписом адвоката Вах Марини Едуардівни, додано договір про надання юридичних послуг № 77/34 від 01.10.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, протокол погодження гонорару та розписку про його отримання, залізничні квитки (а.с. 109-116).

Тобто, належних доказів, які б підтверджували повноваження адвоката, як представника позивача матеріали справи не містять. Крім того, участі у справі ОСОБА_4 не приймала, заяв, клопотань, тощо, окрім вищезазначеної та про розгляд справи за її відсутності, не подавала, процесуальні документи не отримувала, акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг від 77/34 від 01.10.2019 не надавала.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що на підтвердження вимог заяви про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу стороною відповідача не було надано всі передбачені законом докази.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції припустився помилки при визначенні суми, яка підлягає визнанню спільним боргом подружжя та стягнення з ОСОБА_2 Ѕ частини цих витрат, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 79 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення рішення від 18.05.2014 ) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд першої інстанції, не врахував положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, та прийшов до невірного висновку, що до складу боргових зобов`язань за кредитним договором № 0 від 20.02.2007, сума яких визначена рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.05.2014 входять і витрати по сплаті судового збору в сумі 3086,83 грн.

З матеріалів справи убачається, що в період з 13.09.2019 по 14.09.2019 ОСОБА_1 на рахунок Держказначейства України в м. Київ, отримувач Деснянський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Київ , призначення платежу : ВП 50123875 сплачено суму 343196,77 грн., а саме 13.09.2019 суму 299900,00 грн. та 14.09.2019 суму 43296,77 грн. ( а.с. 22).

Постановою старшого державного виконавця Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, встановлено що борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені в повному обсязі, виконавче провадження ( ВП 50123875) по виконанню виконавчого листа № 2-3108/2014 від 25.09.2014 закінчено ( а.с. 29),

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.02.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» в інтересах сім`ї, в період з 13.09.2019 року по 14.09.2019 року на підставі виконавчого листа № 2-3108/2014 ОСОБА_1 сплачені грошові кошти в сумі 308682,96 грн. які є спільним боргом подружжя, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає Ѕ від 308682,96 грн., а саме 154341,48 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із положеннями статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів змінює в частині визначення суми спільного боргу подружжя сплачених ОСОБА_3 грошових коштів на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.02.2007 року, а відповідно і суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та вважаючи, що визнанню спільним боргом подружжя підлягають грошові кошти в сумі 308682,96 грн. стягує з ОСОБА_2 - 154 341,48 грн. Крім того, здійснює новий розподіл судового збору між сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи убачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 1715, 98 грн., за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції позивачем становить 1 362 грн., а відповідачем за подання апеляційної скарги - 2338, 27 грн.

Враховуючи, що апеляційний суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_2 , за правилами ч. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, здійснює перерозподіл судового збору, пов`язаного з розглядом справи у суді першої пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на 89,94%, а отже стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1543,35 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та з позивача на користь відповідача 235,23 грн. - за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року змінити в частині задоволених позовних вимог та розподілу судового збору, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції.

Визнати спільним боргом подружжя грошові кошти в сумі 308682,96 грн. сплачені ним в період з 13.09.2019 по 14.09.2019 ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 2-3108/2014 на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.02.2007, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Здійснити поділ боргового зобов`язання подружжя та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частки від фактично сплаченої суми за спільним борговим зобов`язанням подружжя у розмірі 308682,96 грн., а саме 154 341 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста сорок одна) грн 48 (сорок вісім) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1543 (одна тисяча п`ятсот сорок три ) грн. 35 (тридцять п`ять) коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 235 (двісті тридцять п`ять) грн. 23 (двадцять три ) коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина