Справа № 646/6626/20
№ провадження 2/646/617/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді Теслікової І.І.,

при секретарі судового засідання Бєлівцової О.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , адвоката Серишевої Ольги Сергіївни, до ОСОБА_4 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

встановив:

Представник позивача звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 17.03.2011 року рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі №2-2000/11 вирішено стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 18.01.2007 року і до повноліття ОСОБА_5 , за вирахуванням сплаченої суми у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Аліменти в розмірі 300 (триста) гривень, визначені рішенням Харківського районного суду Харківської області, в такому розмірі не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 інших дітей не має, придбав два автомобілі, що свідчить про те, що його матеріальний стан поліпшився. Крім того, просить стягувати аліменти з дня подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного позивач і змушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року відкрито провадження по вказаній в порядку спрощеного позовного провадження.

16.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має постійного місця проживання з матір`ю. Крім того, 15 вересня 2017 року за договором купівлі-продажу позивач ОСОБА_3 придбала у приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 162, 7 кв. м., житловою площею 112, 8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , що вказує на те, що матеріальне становище позивача покращилось, аВідповідач ОСОБА_4 не має у власності нерухомого майна.Відповідач не є працевлаштованим, не отримує постійно щомісячного доходу. Більше того, ідповідач здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_6 , яка досягла 84 років, та потребує постійного догляду внаслідок похилого віку та стану здоров`я. На підставі вищевикладеного заперечує проти задоволення позовної заяви.

24.12.2020 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає, що дитина постійно проживає з нею, окрім того часу коли вона у ОСОБА_7 мешкав у бабусі по лінії матері, тому що батько не захотів, щоб син мешкав у нього, мотивуючи це тим, що дядько ОСОБА_8 та бабуся не хочуть за нього відповідати. Періодичні відрядження позивачки з 2017 року по 2020 рік були вимушеними, поїздки були пов`язані з заробітками для утримання спільної з відповідачем дитини. З листопада 2014 року по листопад 2017 року відповідач взагалі не платив аліменти, за виключенням платежу в розмірі 300, 00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця від 01.11.2020 року. З 2017 року по 2020 рік платив періодично, проте основна заборгованість по аліментам виникла саме за цей період, що підтверджується розрахунком заборгованості.

27.01.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву згідно яких відповідач заперечує, щодо задоволення позову та просить визнати докази надані позивачем недопустимими.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву з підстав в ній зазначеній.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та в запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області від 15.02.2013 року вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 300 (триста) гривень щомісячно, починаючи з 18.01.2007 року і до повноліття ОСОБА_5 , за вирахуванням сплаченої суми у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

Згідно інформаційної довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб від 06.02.2021 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровапні : позивач та її дитина ОСОБА_5 .

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Постановою Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 встановлено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Суд враховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач не забезпечує нормального життєвого рівня дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Також суд враховує, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік" - установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Як вбачається із зазначених норм права розмір присуджених аліментів та прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2011 року і на день винесення даного рішення збільшився.

З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2021 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. При цьому аліменти слід визначити (залишити) у частці визначеній позивачем.

Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001року № 2402-III предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня утримання.

Доводи відповідача про те, що його матеріальний стан не змінився, суд не може прийняти, оскільки у його власності знаходиться 2 автомобілі Opel та Ford (а.с. 41), які він придбав після постановлення рішення про стягнення аліментів.

Доводи відповідача про перебуванні на його утриманні мати пенсійного віку не беруться д уваги судом, оскільки медична документація надала на підтвердження хвороби його матері датована задовго до розгляду цього позову.

Крім того, доводи представника позивача про відсутності участі батька у вихованні дитини не входить до предмету доказування по вказаній справі, аналогічними є висновки суду, щодо посилання представника відповідача про відсутність матері дитини в Україні та відсутністю догляду за дитиною.

Відтак, суд вважає, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі суду не подав, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім.

Розмір аліментів визначений позивачем у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину та який не призведе до порушення його прав та інтересів.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з моменту подання цивільного позову до суду.

У зв`язку зі зміною способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру виконавчий лист № 2-2000/11 необхідно відкликати.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, щодо необхідності задоволення заявленої позовної вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Крім того, заяву представника відповідача про визнання доказів недопустимими, суд задовольняє, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі вищевикладеного, враховуючи клопотання представника відповідача та предмет доказування у вказаній справі, суд визнає неналежними докази, а саме: Копію довідки №230 про місце проживання дитини від 12.03.2018 року, копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2020 року, копію відповіді Державного навчального закладу «Регіональний механіко- технологічний центр професійної освіти Харківської області» № 1187 від 19.11.2020 року, копію акту сусідів від 16.12.2020 року, копію довідки Покотилівського ліцею «Промінь» Харківської районної ради Харківської області №01-34/111 від 29.05.2018 року, копію довідки КНП «Центру первинної медичної допомоги №1 Харківського району» від 25.11.2020 року, копію відповіді виконавчого комітету Мереф`янської міської ради №4640 від 13.11.2020 року, копію відповіді Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №3348/0/202-20 від 02.12.2020 року, копію квитанції за споживчий газ від 05.12.2020 року, копію запрошення на роботу до Польщі на польській мові, копію чеків про звернення до лікаря у Польщі, копію комп`ютерної томограми від 01.10.2020 року.

Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу

Частиною 8ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Так, порядок обчислення гонорару визначений пунктом 4.1. договору про надання правової (правничої) допомоги № б/н від 28.05.2020, відповідно до якого гонорар за надання правової (правничої) допомоги, передбаченої п. 1.1. та п. 2.1. цього Договору, клієнтом сплачується у випадку ухвалення судом судового рішення на користь Клієнта, яке набрало законної сили («гонорар за прийняття рішення на користь Клієнта»), у розмірі 10% (десять відсотків) суми стягнутої на користь Клієнта. Пункт 4.6. договору передбачає порядок сплати гонорару, згідно з яким сума гонорару перераховується Клієнтом на поточний рахунок або вноситься готівкою в касу Бюро після набрання відповідним судовим рішенням ухваленого на користь Клієнта законної сили, але не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту виконання (зарахування грошових коштів на рахунок Клієнта або отримання коштів готівкою) такого судового рішення ухваленого на користь Клієнта. Тобто договором визначено строк сплати гонорару, який станом на момент закінчення граничних строків подання заяви про розподіл судових витрат та відповідних доказів, не настав.

Згідно з ч. 4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що даний спір невеликої складності, пов`язаний з необхідністю проведення аналізу на відповідність дій та рішень відповідача КЗпП України, Закону України «Про колективні договори та угоди», Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», ЦК України та ГК України.

Суд, враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Також, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно якої в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у суді, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Також в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, складність справи та значення розгляду справи для сторін, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень підлягають стягненню у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 08 липня 2017 року, ст.ст.20,141,192,196 СК України, керуючись ст. ст.2,5,10-13,19,76-81, 141, 191, 247, 258, 259, 264, 265, 273, 279, 280, 282 ЦПК України, -

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково

Змінити спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2011 року у справі № 2-2000/11 та стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Виконавчий лист № 2-564 відкликати із Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харкова), після набрання даним рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.03.2021 року.

Суддя І.І. Теслікова