Справа № 351/2194/20
Номер провадження №2/351/216/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

секретар Маланчук С.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом про поділ спільного майна подружжя, який мотивувала тим, що вона та відповідач ОСОБА_3 , із 05.04.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, при укладення якого позивачці було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », від шлюбу у подружжя є син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2017 шлюб між подружжям розірвано, син залишився проживати із матір`ю, ОСОБА_6 віднослено дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Позивачка зазначає, що у період перебування у шлюбі її бабусею ОСОБА_8 їм було подаровано житловий будинок та земельну ділянку, по АДРЕСА_1 . При цьому, вказаний житловий будинок та земельну ділянку, згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 19.11.2004 було оформлено на ОСОБА_2 , так як, за установленими правилами, саме чоловік є головою сім`ї. Згідно рішення виконавчого комітету Завальської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, адресу вказаного житлового будинку змінено на: АДРЕСА_1 .

Крім того у вказаному господарстві подружжя спільно провели реконструкцію та добудову, а також проводили ремонтні роботи за спільні кошти.

Таким чином дане господарство має бути визначено, як спільне майно подружжя, яке після розірвання шлюбу підлягає поділу.

На підставі наведеного позивачка просить суд здійснити поділ будівельних матеріалів, вкладених в недобудований житловий будинок та господарські споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, вкладених в недобудований житловий будинок та господарські споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , правом завершення будівництва.

Позивачка подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала повністю, позов просила задоволити, справу просила розглядати без її участі.

Відповідач подав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав повністю, підтвердив усі факти наведені позивачкою у позові, проти задоволення позову не заперечив, справу просив розглядати без його участі.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, зокрема: Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ; Свідоцтво про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 ; Рішення Снятинського районного суду від 05.12.2017; Витяг з ДПАЦС №9 від 08.12.2020; Витяг з рішення Виконавчого комітету Завальської сільської ради №1-3/2017; Договір дарування житлового будинку та земельної ділянки від 19.11.2004; Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_2 , суд встановив, що житловий будинок та земельну ділянку, по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, будівельні матеріали та кошти, вкладені в недобудований житловий будинок та господарські споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. При цьому, відповідно до ч.4 цієї статті, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі вищевикладеного, враховуючи повне визнання позову відповідачем, суд задовольняє позовні вимоги позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 60,69-71 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Здійснити поділ будівельних матеріалів, вкладених в недобудований житловий будинок та господарські споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, вкладених в недобудований житловий будинок та господарські споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , правом завершення будівництва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: І.Р.Сегін