Постанова

Іменем України

24 березня 2021 року

м. Київ

справа № 428/3780/20-ц

провадження № 61-319св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 Луганської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Луганського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Дронської І. О., Коновалової В. А., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 , виконуючого обов`язки голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Сєвєродонецької міської ради Луганської області про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позовна заява мотивована тим, що 23 квітня 2020 року йому стало відомо про поширення ОСОБА_3 , який займає посаду в. о. голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області, у прямому ефірі ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_6 » недостовірної інформації відносно нього. Так, під час прямої лінії ОСОБА_3 зазначив (мовою оригіналу): «Пан ОСОБА_1 , вибачте, цей громадянин теж працював заступником міського голови. Разом зі своїм колегою заступником міського голови, чим вони займалися?... Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали у підприємців гроші. А підприємці народ такой, они терпят до определенного периода. Один з них пойман

з поличным при отриманні хабаря, отката вимагательства в 150 тисяч. Составлен акт и возбуждено уголовное дело. Остальное, типа я шел мимо и вдруг тут поднялся предприниматель и сказал, что «О мой Бог, мой царь!» тебе 150 тысяч - это для лохов. Что касается второго, то этому парню немного не повезло. Он слабак, смотрел, учился. Благодаря депутатам просто его спасли. Насколько ходит информация, по тому господину уже готовилось задержание с поличным за вымогательство. И только потому что депутаты отстранили его от занимаемой должности, они спасли его от тюрьмы…».

Вказаний відеозапис «ІНФОРМАЦІЯ_6 » розміщено ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_7. та у подальшому транслювалася у соціальній мережі «Facebook» - групі «ІНФОРМАЦІЯ_8» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також на «YouTube» каналі ІНФОРМАЦІЯ_8 Луганської області за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9.

ОСОБА_1 зазначав, що поширена ОСОБА_3 вищевказана інформація є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. ОСОБА_3 фактично звинувачено його у зайнятті рекетом, вимаганні грошей у підприємців із застосуванням образливих висловлювань: «слабак, смотрел, учился», що не відповідає дійсності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недостовірною, такою що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію: « Пан ОСОБА_1 … Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали у підприємців гроші. А підприємці народ такой, они терпят до определенного периода. Один з них пойман з поличным при отриманні хабаря, отката вимагательства в 150 тисяч. Составлен акт и возбуждено уголовное дело. Остальное, типа я шел мимо и вдруг тут поднялся предприниматель и сказал, что «О мой Бог, мой царь!» тебе 150 тысяч - это для лохов. Что касается второго, то этому парню немного не повезло. Он слабак, смотрел, учился. Благодаря депутатам просто его спасли. Насколько ходит информация, по тому господину уже готовилось задержание с поличным за вымогательство. И только потому что депутаты отстранили его от занимаемой должности, они спасли его от тюрьмы…», поширену в. о. міського голови ОСОБА_3 під час «Прямої лінії

з в. о. міського голови ОСОБА_3 » ІНФОРМАЦІЯ_1 та розміщеної на офіційному сайті Сєвєродонецької міської ради ІНФОРМАЦІЯ_7.

Зобов`язати в. о. Сєвєродонецької міського голови Луганської області

ОСОБА_3 упродовж 3-х днів з дня прийняття рішення суду здійснити виступ на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради ІНФОРМАЦІЯ_7. за його, ОСОБА_1 , присутності наступного змісту: «Мною, ОСОБА_3 під час «Прямої лінії з в. о. міського голови

ОСОБА_3 » ІНФОРМАЦІЯ_1 була поширена недостовірна інформація стосовно ОСОБА_1 про те, що «Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали у підприємців гроші». Підтвердження тому у мене відсутнє».

Зобов`язати Сєвєродонецьку міську раду Луганської області спростувати поширену в. о. міського голови ОСОБА_3 недостовірну інформацію: « Пан ОСОБА_1 … Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали

у підприємців гроші. А підприємці народ такой, они терпят до определенного периода. Один з них пойман з поличным при отриманні хабаря, отката вимагательства в 150 тисяч. Составлен акт и возбуждено уголовное дело. Остальное, типа я шел мимо и вдруг тут поднялся предприниматель и сказал, что «О мой Бог, мой царь!» тебе 150 тысяч - это для лохов. Что касается второго, то этому парню немного не повезло.

Он слабак, смотрел, учился. Благодаря депутатам просто его спасли. Насколько ходит информация, по тому господину уже готовилось задержание с поличным за вымогательство», шляхом опублікування упродовж 3-х днів з дня прийняття рішення суду на офіційному

веб-сайті Сєвєродонецької міської ради ІНФОРМАЦІЯ_7 виступу

в. о. міського голови ОСОБА_3 наступного змісту: « Мною,

ОСОБА_3 під час «ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_1 була поширена недостовірна інформація стосовно ОСОБА_1 про те, що «Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали у підприємців гроші». Підтвердження тому у мене відсутнє».

Зобов`язати Сєвєродонецьку міську раду Луганської області упродовж

3-х днів з дня прийняття рішення суду надати право на відповідь ОСОБА_1 , розмістивши виступ ОСОБА_1 з приводу недостовірної інформації, поширеної в. о. міського голови ОСОБА_3

під час «ІНФОРМАЦІЯ_6 »

ІНФОРМАЦІЯ_1 та розміщеної на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької

міської ради ІНФОРМАЦІЯ_7 з трансляцією у соціальній мережі «Facebook» - групі «ІНФОРМАЦІЯ_8», а також на «YouTube» - каналі «ІНФОРМАЦІЯ_8».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 серпня 2020 року у складі судді Шубочкіної Т. В. позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в. о. міського голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області ОСОБА_3

у прямому ефірі під час «ІНФОРМАЦІЯ_6 » та розміщену на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_7 інформацію: « ОСОБА_1 … Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали у підприємців гроші».

Зобов`язано в. о. голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області ОСОБА_3 протягом 3 (трьох) діб після набрання законної сили рішення суду здійснити виступ на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради Луганської області: ІНФОРМАЦІЯ_7, та спростувати інформацію: «Пан ОСОБА_1 … Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали у підприємців гроші» шляхом оголошення її недостовірною.

Зобов`язано Сєвєродонецьку міську раду Луганської області спростувати протягом 3 (трьох) діб після набрання законної сили рішення суду

на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_7 інформацію: «Пан ОСОБА_1 … Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали у підприємців гроші» шляхом оголошення її недостовірною.

Зобов`язано Сєвєродонецьку міську раду Луганської області протягом

3 (трьох) діб після набрання законної сили рішення суду надати право на відповідь ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_7 з приводу поширеної відносно нього недостовірної інформації: «Пан ОСОБА_1 … Ці двоє хлопців займалися рекетом. Вижимали у підприємців гроші», у той самий спосіб, в якій вона була поширена. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у промові

ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_7 у прямому ефірі «ІНФОРМАЦІЯ_6 » відповідачем ОСОБА_3 була поширена недостовірна інформація стосовно ОСОБА_1 , яка порушує його особисті немайнові права, оскільки у ній містяться відомості щодо обставин, які не відповідають дійсності.

Суд послався на постанову Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого

2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» і прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Луганського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 серпня 2020 року скасовано

та ухвалшено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що поширена відносно нього інформація відповідачем є твердженням останнього про факти, а не його оціночними судженнями. Оспорена інформація не містить жодних фактів, чи відомостей про порушення позивачем закону та будь-якого посилання на джерела отримання такої інформації, вона є власними судженнями відповідача, оформленими у вигляді промови з використанням мовних засобів, які ґрунтуються на його особистій думці, а не твердженнях про факти стосовно саме ОСОБА_1 про порушення ним закону і вчинення кримінального злочину щодо рекету та вимагання. При цьому сам ОСОБА_1 , який працював на посаді заступника голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області, у своїх поясненнях

у судовому засіданні оцінював поширену відповідачем стосовно нього інформацію, як нечесну політичну критику. Отже, публічний статус

позивача та суспільний інтерес щодо його особи свідчить про більш ширші межі допустимої критики відносно нього, що узгоджується зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідну практику Європейського суду з прав людини, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, яка схвалена 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Крім того, апеляційний суд вказав, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції не містить посилання на встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази,

на підставі яких встановлені обставини, а також мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали

з Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до в. о. голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області Ткачука В. П., Сєвєродонецької міської ради Луганської області про захист честі, гідності та ділової репутації призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - мотивована тим, що поширена відповідачем інформація щодо

ОСОБА_1 не відповідає дійсності, нічим не підтверджена,

оскільки не існує жодного судового рішення, зокрема вироку суду, який би встановлював його причетність або вину. При поширенні оспореної інформації ОСОБА_3 порушено принцип презумпції невинуватості,

під час розгляду судом справи не було надано доказів на підтвердження достовірності поширеної негативної інформації. Висловлювання відповідача про нібито факт порушення позивачем закону та вчинення кримінального злочину щодо рекету і вимагання є неприпустимим та таким, що порушує право на справедливий суд, завдає шкоди немайновим правам позивача, його честі та гідності. Використовуючи офіційно-діловий стиль мовної стилістики ОСОБА_3 прямо вказав на ОСОБА_1 , назвавши його прізвище, займану посаду та застосував образливі висловлювання

відносно нього, протиправно звинувачуючи його у злочинній діяльності. Посилання ОСОБА_3 на висловлювання ним оціночних суджень, які

не підлягають спростуванню, не відповідає змісту висловленої ним інформації та загальним правилам етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

21 квітня 2020 року на офіційному веб-сайті Сєвєродонецької міської ради Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_7 було анонсоване проведення

у прямому ефірі ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_6 » (а. с. 12).

Відеозапис від ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_6 » було розміщено у соціальній мережі «Facebook» - групі «ІНФОРМАЦІЯ_8» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також на «YouTube» - каналі ІНФОРМАЦІЯ_8 Луганської області за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_1 працював на посаді заступника голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області, а ОСОБА_3 - в. о. голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини четвертої статті 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі

у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів

масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах,

в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно

і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про

захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав

людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку

та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей»,

які отримані належним чином або розглядаються як необразливі

чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими

є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і у цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів

Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165

(1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У абзаці четвертому пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної

та юридичної особи» роз`яснено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційної суд правильно виходив із того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що поширена відносно нього інформація відповідачем є твердженням останнього про факти, а не його оціночними судженнями, оскільки оспорена інформація не містить жодних фактів, чи відомостей про порушення позивачем закону та будь-якого посилання на джерела отримання такої інформації, вона є власними судженнями відповідача, оформленими у вигляді промови з використанням мовних засобів, які ґрунтуються на його особистій думці, а не твердженнях про факти стосовно ОСОБА_1 про порушення ним закону і вчинення кримінального злочину щодо рекету та вимагання.

При цьому сам ОСОБА_1 , який працював на посаді заступника голови Сєвєродонецької міської ради Луганської області, у своїх поясненнях

у судовому засіданні оцінював поширену відповідачем стосовно нього інформацію, як нечесну політичну критику. Отже, публічний статус

позивача та суспільний інтерес щодо його особи свідчить про більш ширші межі допустимої критики відносно нього, що узгоджується зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідну практику Європейського суду з прав людини, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, яка схвалена 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Крім того, апеляційний суд вірно зауважив, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції не містить посилання на встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені обставини, а також мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем порушено принцип презумпції невинуватості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою

у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Вказана конституційна норма про презумпцію невинуватості розміщена

у тому блоці статей, які визначають статус (положення) особи

у кримінальному судочинстві, тобто презумпція невинуватості - це кримінально-процесуальний термін і ця презумпція може бути спростованою. Що стосується кримінально-правової оцінки дій особи,

у цьому випадку позивача, наявність, чи відсутність в її діях складу злочину, то законом це віднесено до компетенції слідчо-прокуроських органів.

Отже, інформація, яка поширена відповідачем, у силу наведеної конституційної норми не може вплинути на право позивача вважатися невинуватим, поки його вину не буде доведено в установленому законом порядку. Захист честі і гідності у цьому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад шляхом реалізації права на відповідь. Тому в цій частині доводи касаційної скарги є безпідставними.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені

у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства,

і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк