КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/4241/2021 Головуючий в 1 інстанції - Пінкевич Н.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгенівни, Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , тертя особа: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація в Київській області про визнання протиправними дій та скасування рішення реєстратора,

встановив:

В лютому 2017 року ТОВ «Оратанія» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької М.Є., Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення реєстратора, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Оратанія» та ОСОБА_1 укладено договір позики, за яким товариство отримало в борг 121520 доларів США на строк шість місяців без нарахування відсотків.

Також між ними був підписаний договір іпотеки та передано у якості забезпечення виконання зобов`язань в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Договором іпотеки встановлені умови звернення стягнення на іпотечне майно: невиконання товариством основного зобов`язання у строк до 18 грудня 2010 року, надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень не пізніше 30-денного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги, визначення вартості майна за якою здійснено прийняття іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

Правовою підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1 є укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказує, що будь-яких вимог товариство не отримувало, договір не укладався, не визначалась і вартість майна.

Незважаючи на ці порушення державним реєстратором 13 липня 2013 року було прийнято рішення №3939867 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за відповідачем.

Дане рішення реєстратора суперечить вимогам укладеного договору іпотеки, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вважає, що державний реєстратор всупереч діючого закону належним чином не виконав свого обов`язку щодо встановлення факту виконання умов іпотечного договору в частині виконання його застереження щодо обов`язкового укладення між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є підставою для передачі спірного майна у власність відповідача.

Просило визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3939867 від 13 липня 2013 року щодо реєстрації прав власності ОСОБА_1 на 3/5 частин нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 1643040 від 05 червня 2013 року, на підставі договору іпотеки від 17 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Оратанія» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалося на те, що відповідно до п. 8.12 Договору іпотеки, у випадку невиконання основного зобов`язання ОСОБА_1 має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб визначений цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 11.1 Договору іпотеки сторони іпотечного договору дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, що міститься в договорі.

Пунктом 11.3 іпотечного договору закріплено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотеко держателя може здійснюватися шляхом передачі іпотеко держателю прав власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленого ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

При цьому, пунктом 11.5 встановлено, що за домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань забезпечених іпотекою, у строк до 18 грудня 2010 року, сторони зобов`язуються укласти договір про задоволення вимог іпотеко держателя, який передбачає передачу іпотекодавцем у власність іпотеко держателя нежитлового приміщення, що є предметом іпотечного договору.

Отже сторони погодили можливість звернення стягнення в позасудовому порядку і погодили спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на нього за окремим договором про задоволення вимог іпотеко держателя, який передбачає передачу іпотекодавцем у власність іпотеко держателя нежитлового приміщення, що є предметом іпотечного договору.

З огляду на вищевикладене у ОСОБА_1 не виникло правових, законних підстав для звернення до державного реєстратора для здійснення реєстраційних дій щодо передання права власності від позивача до ОСОБА_1 , оскільки остання не направляла вимогу про усунення порушень, а позивач її не отримував. Також, ОСОБА_1 не направляла звіт про оцінку майна, а позивач її не отримував. Сторони не уклали окремий договір про задоволення вимог іпотеко держателя, який передбачає передачу іпотекодавцем у власність іпотеко держателя нежитлового приміщення.

Звернення ОСОБА_1 до державного реєстратора з метою отримання права власності на предмет іпотеки без дотримання встановлених законом і договором іпотеки порядку, умов та вимог є протиправними діями.

Просило, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що обставини того, що позивач отримав від ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року у справі №369/2845/15.

Крім цього, сам позивач, звертаючись до суду із позовом у вищезазначеній справі вказував, що у квітні 2013 року він отримав від ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень.

Що стосується правомірності звернення ОСОБА_1 до органів реєстрації, то оскільки пунктом 11.4 Договору іпотеки передбачено застереження про позасудове задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя то звернення ОСОБА_1 до державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію права власності на іпотечне нерухоме майно є законним.

Проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 відповідно до договору іпотеки у відповідності до вимог чинного законодавства було встановлено вищевказаними судовими рішеннями у справі №369/2845/15 і не підлягають доказуванню в силу ст. 83 ЦПК України.

Просила, апеляційну скаргу ТОВ «Оратанія» залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Оратанія» було укладено договір позики, відповідно до умов п. 1 якого ТОВ «Оратанія» позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 961223 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання цього договору становить 121520 доларів США.

Відповідно до умов п. 3 договору позики, на виконання зобов`язань по даному договору, сторони зобов`язались укласти договір іпотеки нерухомого майна, а саме 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 пл. 7,6 кв.м., підсобного приміщення 16 пл.10,1 кв.м., кухні 17 пл. 8.2 кв.м., святкового залу 18 пл. 156,9 кв.м., тамбура 19 пл. 5,4. кв.м., туалету 20 пл. 5,6 кв.м., туалету 27 пл. 1,2 кв.м., туалету 28 пл. 1,2 кв.м., в загальному 196,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності від 23 серпня 2001 року.

17 червня 2010 року ОСОБА_1 та ТОВ «Оратанія» уклали договір іпотеки, відповідно до умов п. 1 якого цей договір забезпечує виконання ТОВ «Оратанія» зобов`язання, що випливають із укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору позики, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний повернути іпотекодержателю позичені кошти в сумі 961223 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання цього договору становить 121520 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2010 року без нарахування відсотків за користування позиченими коштами, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогами.

Згідно вимог п. 8.12 договору іпотеки, іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов`язання, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, визначений цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до умов п. 10.4 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на вибір іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договором іпотеки від 17 червня 2010 року було передбачено можливість звернення стягнення на майно відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв`язку з невиконанням ТОВ «Оратанія» своїх зобов`язань за договором позики від 17 червня 2010 року, ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області із заявою про реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки.

21 березня 2013 року на адресу ТОВ «Оратанія» направлено вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 17 червня 2010 року.

При цьому у вимозі містилось застереження про звернення стягнення на майно шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Дане повідомлення отримано ТОВ «Оратанія» 02 квітня 2013 року, що підтверджується відповідним зворотнім повідомленням.

05 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Київській області із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 05 липня 2013 року за №3582467 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію, прийнятої 05 липня 2013 року за реєстраційним номером 433592, з підстав відсутності у повному обсязі документів, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою КМУ від 22 червня 2011 року, а саме звіту про оцінку майна.

Після подачі ОСОБА_1 звіту про оцінку майна було відновлено розгляд заяви.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 13 липня 2013 року за №3939867 прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки: 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 пл. 7,6 кв.м., підсобного приміщення 16 пл. 10,1 кв.м., кухні 17 пл. 8,2 кв.м., святкового залу 18 пл. 156,9 кв.м., тамбура 19 пл. 5,4. кв.м., туалету 20 пл. 5,6 кв.м., туалету 27 пл. 1,2 кв.м., туалету 28 пл.1,2 кв.м., в загальному 196,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Оратанія» порушило обов`язки, встановлені іпотечним договором, вимогу іпотекодержателя щодо дострокового виконання основного зобов`язання не виконало.

Звернення ОСОБА_1 до державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію права власності на іпотечне нерухоме майно є законним, оскільки іпотечним договором передбачено застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім цього, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державна реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, на ім`я ОСОБА_1 проведена з дотриманням вимог закону, а саме відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, яка була чинною на час її проведення.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначені правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник зобов`язаний надати документи, передбачені п.п. 27, 28 Порядку.

Згідно п. 34 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; 3) звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 11.4 Договору іпотеки від 17 червня 2010 року визначено, що у випадку прийняття рішення Іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому Договорі є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Крім цього, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року встановлено, що:

розділ 11 Договору іпотеки від 17 червня 2010 року містить п. 11.5 наступного змісту: «За домовленістю сторін, у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язання, забезпеченого іпотекою, у строк до 18 грудня 2010 року, сторони зобов`язуються укласти Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, який передбачає передачу Іпотекодавцем у власність Іпотекодержателя нежитлового приміщення, що є предметом цього договору».

Проте положення вказаного пункту 11.5 розділу 11 не підлягають застосуванню, оскільки ОСОБА_1 відповідно до п.10.4 Договору іпотеки за своїм вибором обрала звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачено п. 11.5 розділу 11 Договору іпотеки.

За змістом статей 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Обґрунтованими також є посилання представника ОСОБА_1 на спростування вказаного доводу апелянта з тих підстав, що іпотечний договір та ЗУ «Про іпотеку» надають Іпотекодежателю право вибору на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розділ 11 пункт 11.4 Договору іпотеки містить відповідне застереження, яке є правовою підставою реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 за своїм вибором вказаним правом скористалась.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що реєстрація права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, була здійснена державним реєстратором за відсутності повного пакету документів, а саме був відсутній Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який між сторонами не укладався, є необґрунтованими.

Згідно з п. 34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли предметом іпотеки є земельна ділянка та в документах, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, відсутні відомості про її кадастровий номер); заставну (у разі, коли іпотечним договором передбачено її видачу).

Із матеріалів справи вбачається, що державний реєстратор отримав від заявника всі передбачені вимогами закону документи для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Надання державному реєстратору Договору про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності у договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя законом не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не заслуговують на увагу і не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вимоги п. 34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), були виконані ОСОБА_1 у повному обсязі.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана