Рішення

Іменем України

Справа № 712/1463/21

Провадження 2/712/1329/21

30 березня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання - Тітової О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2021 року позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» (м. Черкаси, вул. Сурікова, 30) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування своїх вимог вказує, що позивач працювала інженером відділу маркетингу в Державному підприємстві «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)». Наказом №17/ОС-20 від 27 листопада 2020 року позивача звільнено з роботи по п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку з ліквідацією підприємства.

В період її роботи, з вини керівництва відповідача в порушення моїх конституційних прав, ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України "Про оплату праці" мені систематично не виплачувалась заробітна плата. В останній робочий день, в порушення вимог ст..116 КЗпП України, позивачу не виплатили заборгованість по заробітній платі та не здійснили повний розрахунок.

Згідно довідки №6/201 від 03 грудня 2020 року заборгованість по виплаті заробітної плати станом на 01.12.20 року та на сьогоднішній день складає 28608,40гривень.

Згідно довідки від 27.11.2020 року її дохід за 11 місяців становить 56136,50 гривень. Тобто її середньомісячний заробіток становить 5103,32 гривень.

Так як в останній робочий день їй не виплачена заборгованість по заробітній платі, вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку, то з відповідача по справі необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Просить суд стягнути з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 28608,40 гривень, середній заробіток час затримки, починаючи з 27.11.20 року по день фактичного розрахунку, стягнути витрати за надання правничої допомоги адвокатом в сумі 800,00 гривень.

15 лютого 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17 березня 2021 року представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що станом на 10.03.2021 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 становить 26 808,40 грн., 1800 грн. було сплачено 30 грудня 2020 року. З приводу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тобто середній заробіток за час затримки про розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Отже, в разі задоволення позову та стягнення середнього заробітку, ця сума буде включена в четверту чергу реєстру вимог кредиторів ліквідатора.

25 березня 2021 року позивач скерувала до суду відповідь на відзив, в якому пояснила те, що в кінці грудня 2020 року їй дійсно було перераховано заробітну плату в сумі 1800 грн.

На підставі ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного та трудового законодавства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 призначена на посаду інженера з матеріально-технічного постачання відділу маркетингу, збуту та матеріально-технічного постачання з 09.10.2017 на підставі наказу № 20/ос-17.

27.11.2020 року наказом № 17/ос-20 ОСОБА_1 звільнено з посади інженера відділу маркетингу підприємство з 27.11.2020 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з ліквідацією підприємства). Виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 15.01.2019-14.01.2020 - 23 календарних дня, 15.01.2020-26.11.2020 - 26 календарних днів Виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. . Бухгалтерії підприємства зі звільненими працівниками провести повний розрахунок відповідно до законодавства та колективного договору.

Відповідно до довідки ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 62» від 03.12.2020 року заборгованість по виплаті заробітної плати станом на 01.12.2020 року складає 28608,40 грн.

Відповідно до ст. 94 КЗпП, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача з приводу стягнення заробітної плати в сумі 26808,40 грн., оскільки в грудня 2020 року позивачу було виплачено заробітну плату в сумі 1800 грн., дана обставина не оспорюється позивачкою. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає наступне.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 розділу 4 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки вбачається, що останніми місяцями, які передували звільненню є вересень 2020 року (22 роб.дня, заробітна плата 5016,38 грн.), жовтень 2020 року (21 роб.днів, заробітна плата - 4960,95 грн.). Відповідно середньоденна заробітна плата становить 232 гривень 03 копійки ((4960,95 + 5016,38) / (22+21) роб.дні = 232,03.

Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 27.11.2020 року по 30.03.2021 року та складає 84 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 19 490 грн. 52 коп. ( 232,03х 84 = 19 490,52).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 19490,52 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи міститься детальний опис, а також квитанція про сплату ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 800 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд виходить з того, що виконання адвокатом Топор І.О. вказаних у детальному описі робіт за договором про надання правничої допомоги здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 судові витрати підлягають до стягнення з державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 720грн (26808,40/28608,40*800).

Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст. 141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір».

Суд також зазначає, що присуджені на користь позивачки суми підлягають виплаті з утриманням податків та обов`язкових платежів, оскільки їх сплата є обов`язком будь-якої фізичної особи перед державою.

Керуючись статтями 47, 115-117, 231, 232, 238 КЗпП України, ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 3, 4, 12, 13, 76-81, 178, 259, 263-265, 268, 273, 280, 430 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату в сумі 26808,40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19490,52 грн., судові витрати на правничу допомогу в сумі 720 грн., всього стягнути 47 018,92 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду області через суд першої інстанції (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до суду апеляційної інстанції) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, відповідачем - у випадку залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або за результатом розгляду справи судом апеляційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Дата виготовлення повного тексту рішення 30 березня 2021 р.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№62)» (м. Черкаси, вул. Суріков, 30, )