Справа № 456/3797/20
Провадження № 2/456/237/2021
РІШЕННЯ

іменем України

18 березня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить усунути перешкоди у спілкуванні з онукою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку участі у її вихованні: спілкуватись з онукою в узгоджені разом з матір`ю дитини дні, з можливістю прогулянок по місту Стрий Львівської області з метою спілкування, відвідування закладів культури для розвитку дитини, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини; мати можливість тимчасового перебування онуки у помешканні позивача, що за адресою: АДРЕСА_1 з правом ночівлі в період канікул у дитини з обов`язковим взяттям та поверненням до помешкання матері дитини; мати можливість оздоровити дитину шляхом поїздок до моря, інших туристичних місць України та за кордоном, за її рахунок в тому числі разом з мамою дитини; мати побачення з онукою в шкільному закладі освіти під час проведення свят, організованих вчителями або адміністрацією цього закладу; в дні народження дитини безперешкодно мати можливість привітати її та подарувати подарунки; двічі на тиждень мати змогу поспілкуватися з дитиною по телефону. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 10.08.2013 зареєстрував шлюб із відповідачкою. Від шлюбу вони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у них не склалось та рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.07.2019 розірвали шлюб. Зважаючи на те, що позивач проживає від дитини на відстані 185 км, телефонувала відповідачці, проте спочатку вона ігнорувала телефонні дзвінки, а згодом змінила номер телефону. Позивач поїхала в м. Стрий, щоб побачити онуку і налагодити відносини, проте все марно. Надсилала поштові перекази для дитини, проте вони поверталися поштою назад через відмову в отриманні. На адресу відповідача направила лист-прохання із запропонованим графіком побачень з онукою, проте жодної відповіді так і не отримала, а на телефонні дзвінки не відповідає. Позивачка має бажання та можливість вкладати сили та зусилля в розвиток онуки. Позивачці шляхом добровільної домовленості врегулювати відносини щодо визначення порядку спілкування з онукою не вдалось, тому змушена звернутися до суду.

09.11.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, яким категорично не погоджується з вимогами позивача, які є необґрунтованими та безпідставними. Позиція позивачки у спорі обґрунтована виключно позовною заявою. Жодних доказів про те, чи дійсно існує спір між нею і відповідачкою; жодних даних про факти звернення її до відповідачки, органу опіки та піклування, інших органів чи уповноважених осіб з приводу вирішення поставленого нею у позові питання у матеріалах справи немає. Фактично позов свідчить про спробу бабусі у якнайшвидший спосіб відновити своє, на її думку, порушене право без врахування інтересів інших осіб цього конфлікту, зокрема, відповідачки та першу чергу дитини. Відповідач ОСОБА_2 жодним чином не перешкоджає у спілкуванні та побаченнях позивачки з дитиною. Остання сама ніколи не зверталась з цього приводу до неї і жодним чином не намагалась бачитись із внучкою. Твердження позивача про надсилання поштових переказів для дитини є голослівними, оскільки долучені копії поштових квитанцій датовані 2016 роком, тобто минуло чотири роки. Окрім цього, позивач стверджує, що «відповідач створила усі умови для того, щоб не могла спілкуватися з дитиною, а й не знала де вона проживає», однак, як вбачається із позовної заяви, позивачу достовірно відомі як засоби зв`язку так і місце реєстрації відповідача. Натомість позивач жодного разу не намагалась робити спроби для спілкування з внучкою, не цікавилась. З позовної заяви вбачається, що дитина, якій на даний час 7 років, проживає тільки з матір`ю та на відстані 185 км від позивача, тобто відповідач по справі тривалий час не спілкується з позивачем, а точніше після першого року народження дитини і жодним чином не намагалася навести контакт із дитиною, тобто дитина взагалі не знає бабусі/позивача. Так, після переїзду відповідача в м. Стрий, дитина з 2017 року по 2020 рік відвідувала ДНЗ №21 в м.Стрий та за цей час ні батько, ні позивач в дитячий садок не з`являлись, участі у вихованні дитини не приймали, на дитячі свята не приходили. Даний спір провокується нестриманістю, поспішністю у вирішенні цього питання, штучне провокування спору та відстоювання виключно особистих інтересів одним із членів родини у вирішенні даного питання має виключно негативні наслідки у взаємостосунках між згаданим колом осіб. Відсутність бажання дитини спілкуватись із членом родини, оскільки позивач їй не відома та примушування до цього навіть у випадку задоволення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду у такій категорії спорів, що фактично у примусовому порядку виконано бути не може. Вказане, в свою чергу, негативно позначається на вихованні дитини, яка не має повноцінного спілкування з бабусею, до якої може сформуватися негативне, викривлене ставлення, що відповідно не може не впливати негативно на розвиток та формування дитини як особистості. За вказаних обставин, визначений позивачем спосіб участі її у вихованні малолітньої онуки суперечить інтересам дитини з огляду на її вік та обставини справи. Таким чином, позивачем на підтвердження доказів створення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною не надано жодного підтверджуючого документа. Тому наведені в заяві позивача посилання є голослівними.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив посилаючись на відзив до позовної заяви, просить відмовити у задоволенні позову та додатково зазначив, що відповідачка не чинить жодних перешкод у спілкуванні бабусі з онукою, сама позивачка не виявляє бажання спілкуватись і ніколи не зверталась з цього приводу, тому позивачка стала чужою для дитини і дитина її не знає.

Третя особа: служба у справах дітей Стрийської міської ради Львівської області Кухар З.Р. в судовому засіданні не заперечила, що бабуся має право спілкуватися зі своєю внучкою, але в присутності матері.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.08.2013 відповідач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища /а.с.10/.

Від шлюбу народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України /а.с.11/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.07.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано /а.с.63/.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що дитина - малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з матір`ю, відповідачкою по справі.

Згідно наданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 /а.с.9/, позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , тобто по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 є бабусею.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (ст. 263 СК України).

Як стверджує позивач, відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_3 , не надає їй можливості бачитися з дитиною, неодноразові спроби вирішити дане питання залишились безрезультатними.

В свою чергу відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог позивача, вказала у відзиві на позовну заяву, що вона ніколи не перешкоджала ОСОБА_1 у спілкуванні з ОСОБА_3 .

Окрім цього, згідно довідки виконавчого комітету Комарницької сільської ради Турківського району Львівської області №1572 від 29.10.2020 вбачається, що ОСОБА_2 разом із дитиною ОСОБА_3 у період з 2014 року по 2017 рік проживали за адресою: АДРЕСА_2 та батько до дитини не приїжджав, дуже рідко навідувала мати ОСОБА_4 - ОСОБА_1 .. З 2016 року ОСОБА_1 до дитини не приїжджала, дитину не відвідувала, життям дитини не цікавилася/а.с.51/.

Згідно довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №21 від 29.10.2020 №84 про те, що ОСОБА_3 відвідувала дошкільний навчальний заклад №21 впродовж 2017-2020 років та за цей період дитиною опікувалася тільки мати дитини ОСОБА_2 і її родина. Батько дитини ОСОБА_4 і його мати ОСОБА_1 жодного разу в садочку не з`являлися, участі у вихованні дитини не приймали, на свята ніколи не приходили /а.с.55/.

Згідно характеристики, виданої СЗШ І-ІІІ ст. №10, ОСОБА_3 навчається у 1-В класі з вересня 2020 року, яка проявила себе здібною, старанною ученицею та вихованням займається мама /а.с.57/.

Суд звертає увагу, що в судовому засіданні позивачем не надано суду переконливих доказів того, що відповідачка перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною, тому неможливо стверджувати про те, що відповідачка перешкоджає саме позивачці у спілкуванні з дитиною.

Окрім цього, позивачкою також надані світлини, які засвідчують факт перебування позивачки разом із онукою, що свідчить про відсутність перешкод з боку матері у вихованні дитини /а.с.73-78/.

Відровідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Будь-яких доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та спростовували б вищевказані твердження відповідача, останньою суду не надано.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108).

ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy V. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Фактично позов свідчить про спробу бабусі у якнайшвидший спосіб відновити своє, на її думку, порушене право без врахування інтересів інших осіб цього конфлікту, зокрема, відповідачки та першу чергу дитини.

Суд враховує, що надані позивачем письмові докази не підтверджують факту чинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивачки з онукою, не містять конкретних відомостей про події з зазначенням дати та часу, характеру дій, які вчинялись відповідачкою та унеможливлювали спілкування позивачки із онукою.

Як вбачається із матеріалів справи позиція позивачки у спорі обґрунтована виключно позовною заявою. Жодних доказів про те, чи дійсно існує спір між нею і відповідачкою у матеріалах справи немає.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до переконання, що у позові слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю належними доказами.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23.03.2021 року.

Головуючий суддя С. С. Сас