Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.

при секретарі Сєрих І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Волноваха цивільну справу №221/2633/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платні та сумах які належать до сплаті при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,-

встановив:

Представник позивача-адвокат Богатченко В.М., звернулася до Волноваського районного суду в інтересах позивача - ОСОБА_1 , з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», юридична адреса: вул.Магістральна, буд.4, м.Вугледар, Донецької області, про стягнення заборгованості по заробітній платні та сумах які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» наказом № 18-к від 30.01.2020 р., відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Відповідно до ст.44 КЗпП України, ОСОБА_1 мав отримати вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, а також, отримати одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків, відповідно до Галузевої угоди.

Згідно із п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, від 3 липня 2001 року та Колективного договору ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» , працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні з підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі, і середнього заробітку, але не менше:

- при стажі роботи в галузі понад (років): для жінок -7,5 років, для чоловіків -10 років, в розмірі одного середньомісячного заробітку;

- при стажі роботи в галузі понад (років): для жінок -12,5 років, для чоловіків -15 років, в розмірі двох середньомісячних заробітків;

- при стажі роботи в галузі понад (років): для жінок -17,5 років, для чоловіків -20 років, в розмірі трьох середньомісячних заробітків.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснювати за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Згідно із довідкою Відповідача № 595 від 12.03.2020 р. на час звільнення належні до сплати позивачу суми склали:

-Заборгованість по заробітній платі за листопад 2019 року 2 920 грн.88 коп.;

-Заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року 2 015 грн.24 коп.;

-Вихідна допомога при звільненні (ст.44 КЗпП України) 15220 грн.04 коп.;

-Одноразова допомога у зв`язку із виходом на пенсію (за Галузевою угодою) 45 660 грн.12 коп.;

-Допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (за рахунок коштів підприємства) 2517 грн.05 коп.

-Допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (за рахунок коштів ФСС) 11 075 грн.02 коп.

Усього, на момент звільнення (30.01.2020 р.) позивачу до сплати нарахована сума79 408 грн.35 коп.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача:

-Заборгованість по заробітній платі за листопад 2019 року 2 920 грн.88 коп.;

-Заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року 2 015 грн.24 коп.;

-Вихідну допомогу при звільненні (ст.44 КЗпП України) 15 220 грн.04 коп.;

-Одноразову допомогу у зв`язку із виходом на пенсію (за Галузевою угодою) 45 660 грн.12 коп.;

-Допомогу у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (за рахунок коштів підприємства) 2517 грн.05 коп.

-Допомогу у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (за рахунок коштів ФСС) 11 075 грн.02 коп.

Усього, 79 408 грн.35 коп., без утримання податків та обов`язкових зборів.

Також, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача на день звільнення - 742 грн. 44 коп., починаючі з дня звільнення - 30.01.2020 р. і по день ухвалення рішення суду, без утримання податків та обов`язкових зборів.

Крім того, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», на користь ОСОБА_1 , судовий витрати а саме, судовий збір в розмірі 840 грн.80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн. - без утримання податків та обов`язкових зборів. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», на користь ОСОБА_1 , середньомісячного заробітку в сумі 15 220 грн.04 коп.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність з урахуванням доводів, викладених у позові, позов просила задовольнити.

Представник відповідача у судове засіданні не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просив зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який не буде перевищувати суму заборгованості із заробітної плати в сумі 53734,90 грн., та проводити розгляд справи за відсутності представника підприємства.

Вивчивши доводи позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно наказу державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»від № 18-к від 30.01.2020 р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи за угодою сторін (а.с. 14-19).

При звільненні ОСОБА_1 не було проведено повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені.

Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з листопада 2019 року по 30.01.2020 року. Нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата, складається з наступних показників, згідно із довідкою відповідача № 595 від 12.03.2020 р. на час звільнення належні до сплати позивачу суми склали:

-Заборгованість по заробітній платі за листопад 2019 року 2 920 грн. 88 коп.;

-Заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року 2 015 грн. 24 коп.;

-Вихідна допомога при звільненні (ст.44 КЗпП України) 15220 грн. 04 коп.;

-Одноразова допомога у зв`язку із виходом на пенсію (за Галузевою угодою) 45 660 грн. 12 коп.;

-Допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (за рахунок коштів підприємства) 2517 грн. 05 коп.;

-Допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (за рахунок коштів ФСС) 11 075 грн. 02 коп..

Усього, на момент звільнення позивачу до сплати нарахована сума 79 408,35 грн., без врахування податків та зборів, а з врахуванням цих утримань розмір заборгованості складає 60 635,05 грн.

Відповідачем надано суду пояснення до відзиву на позовну заяву № 2096 від 20.10.2020 року, у якому зазначено, що 19.08.2020 року позивачу було виплачено всі суми, належні йому при звільненні. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надані копії платіжних доручень від 24.03.2020 року та від 19.08.2020 року, згідно із якими 24.03.2020 року позивачу перерахована допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю в сумі 8915,39 грн., а 19.08.2020 року позивачу перераховано 51 719,66 грн., тобто, уся сума заборгованості.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно дост.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону- суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимогст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач ОСОБА_1 перебував з Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» в трудових відносинах до 30.01.2020 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав усі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Відповідач не виконав своїх зобов`язань, щодо виплати позивачу заробітної плати за період з 30.01.2020 року по 19.08.2020 року, тому суд вважає, що таке порушення є порушенням ст.1 Протоколу №1.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження та докази позивача.

Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності зі ст. 76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках), наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14).

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року), згідно із ч. 1ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно п. 8 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Абзацом 6 пункту 2 Порядку передбачено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Середньоденний заробіток складає 742,44 грн.

Сума середнього заробітку за період затримки з 30.01.2020 року по 19.08.2020 року складає 139 днів, тобто сума середнього заробітку за період затримки складає:

- 139 днів * 742,44 грн./день = 103 199,16 гривень.

Згідно п. 20Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Отже, для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку враховується період з 30 січня 2020 року по день фактичного розрахунку 19 серпня 2020 року. Це 139 робочих дні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», на користь ОСОБА_1 , судовий витрати а саме, судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн..

Згідно зі ст.133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивачем сплачено судовий збір 840 гривень 80 копійок за звернення із позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за звернення до суду із позовною заявою майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням суми задоволення позову - 103 199 (сто три тисячі сто дев`яносто дев`ять) грн. 16 коп. сума судового збору становить 1031,99 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 840 гривень 80 копійок судового збору, а на користь держави 191 грн. 19 коп. (1031,99-840,80).

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідносинах, як із судом так і з учасниками судового процесу.

У даному випадку представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Богатченко Валентина Миколаївна на підставі договору про надання правової допомоги від 08.04.2020 року. В опис витрат на правничу допомогу зазначено розмір гонорару адвоката - 2000 гривень.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 2000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 47, 115-117, 231, 232, 238 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159,Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 12,13,76-81,259,263-265,268,273,430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», що знаходиться за адресою: 85670, м. Вугледар, Донецька область, вул. Магістральна, 4, ідентифікаційний , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, за кожен день затримки, починаючи з 30.01.2020 року по 19.08.2020 року в розмірі 103 199 (сто три тисячі сто дев`яносто дев`ять) грн. 16 коп..

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», що знаходиться за адресою: 85670, м. Вугледар, Донецька область, вул. Магістральна, 4, ідентифікаційний , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн..

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», що знаходиться за адресою: 85670, м. Вугледар, Донецька область, вул. Магістральна, 4, ідентифікаційний , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», що знаходиться за адресою: 85670, м. Вугледар, Донецька область, вул. Магістральна, 4, ідентифікаційний , на користь держависудовий збір в сумі 191 гривня 19 копійок.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Чальцева