справа №752/8431/20
головуючий у суді І інстанції Чередніченко Н.П.
провадження № 22-ц/824/3884/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Сидоренко А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про визнання протиправним та скасування рішення, запису щодо державної реєстрації, відновлення становища шляхом реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. та ТОВ "Кредитні ініціативи", в якому просив суд: визнати протиправним, скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2020 року індексний номер 51340692 та запис про право власності № 35680714 щодо кватири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та припинити право власності відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); відновити становище позивача шляхом реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 вересня 2008 року між позивачем та ВАТ "Сведбанк" було укладено кредитний договір № 2706/0908/71-579. В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ВАТ "Сведбанк" та позивачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 21 лютого 2020 року державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. було внесено запис № 35680714 про право власності ТОВ "Кредитні ініціативи" на зазначену квартиру. Позивач вважав, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 є незаконною та такою, що проведена з порушенням встановлених чинним законодавством правил, оскільки, ТОВ "Кредитні ініціативи" було здійснено стягнення належного позивачу майна без його згоди, незважаючи на заборону, встановлену Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". До того ж позивач не отримував письмової вимоги про усунення порушення, а тому ТОВ "Кредитні ініціативи" подали для державної реєстрації неповний комплект документів. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А., ТОВ "Кредитні ініціативи" про визнання протиправним та скасування рішення, запису щодо державної реєстрації, відновлення становища шляхом реєстрації права власності задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. від 26 лютого 2020 року індексний номер 51340692 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог позову відмовлено.

Стягнено в рівних частинах із ТОВ "Кредитні ініціативи" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн 80 коп., тобто по 420 грн 40 коп. з кожного, та витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 6800 грн, тобто по 3400 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Остащенко О.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить:

- змінити рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині щодо задоволених вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та включити інші підстави, якими обґрунтовано позов;

- змінити рішення в його резолютивній частині замість "Визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича від 26 лютого 2020 року індексний номер 51340692 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 " зазначити "Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Юдіна Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2020 року індексний номер 51340692 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000";

- скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про припинення права власності ТОВ "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 ; відновлення становища ОСОБА_1 , шляхом реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в даній частині;

- скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в частині стягнення судових витрат про часткове їх стягнення та ухвалити нове рішення в цій частині про стягнення з ТОВ "Кредитні ініціативи" та приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. на користь ОСОБА_1 судових витрат за розгляд справи у Голосіївському районному суді міста Києва та в Київському апеляційному суді судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позовна заява містить і інші підстави оскарження рішення державного реєстратора, окрім поширення на спірне майна мораторію. При цьому, мотивувальна частина рішення, що оскаржується, взагалі не містить оцінки усіх доводів та обставин, які в процесі розгляду справи встановлювались та досліджувались судом.

Вказує, що в реєстраційній справі наявне повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 16 січня 2020 року, зі змісту якої випливає, що воно мало направлятись на дві адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . Підтвердження, що вимога була надіслана, та що саме ця вимога була надіслана, у реєстратора не було, оскільки таким доказом є опис вкладення цінного листа та квитанція про сплату послуг поштового зв`язку. Крім того, сама вимога містить попередження про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в разі її невиконання, але в результаті вчинення оскаржуваних реєстраційних дій, звернуто стягнення на іншу квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що в реєстраційній справі наявний конверт, який направлявся 17 січня 2020 року за адресою АДРЕСА_3 (де позивач не проживає більше 8 років), та до конверта приклеєна довідка про повернення без вручення кореспонденції по причині "закінчення встановленого строку зберігання", яка скріплена відтиском штемпеля з датою 02 лютого 2014 року. Отже, позивач вважає сфальсифікованими та підробленими зі сторони відповідача 2 докази направлення йому вимоги про невиконання боргових зобов`язань, оскільки відправка датована 2020 роком, а повернення листа, який не вручений датована 2014 роком.

Також зазначає, що у відповідача 1 не було жодного доказу переходу від ПАТ "Сведбанку" до іншої особи права вимоги до позивача, й відповідач 2 не спростував дану обставину. Так, у матеріалах реєстраційної справи наявні лише договори про відступлення права вимоги, однак додаткові угоди чи витяги з них, у яких зафіксовано перехід права вимоги безпосередньо за боргами позивача, відсутні. У матеріалах справи відповідні докази також відсутні.

Також вказує, що резолютивна частина оскаржуваного рішення, в частині задоволених позовних вимог підлягає зміні, оскільки скасуванню підлягають не скільки рішення нотаріуса, а безпосередньо його рішення як державного реєстратора.

У доводах апеляційної скарги позивач також не погоджується із висновком суду щодо передчасно заявлених вимог про припинення у відповідача 2 права власності на спірне майно та відновленні становища позивача, оскільки такі вимоги мають бути заявлені одночасно з вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію права, що є вимогою закону.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції 16 січня 2021 року представник відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" - адвокат Гуйван І.В. також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 підписуючи договір іпотеки, погодив всі умови, які викладені в договорі, підтвердив свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Звертає увагу у доводах апеляційної скарги на те, що у даній справі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки іпотекодавці надали іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя, а відтак дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказує також, що позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу, що спірне майно є єдиним місцем проживання позивача та відсутнє інше майно, що перебуває у власності позивача. Окрім того, відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка надана суду першої інстанції відповідачем, вбачається, що у позивача наявне у власності інше нерухоме майно, а саме: житловий будинок з житловою прибудовою загальною площею 115,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

05 лютого 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Остащенко О.М., в якому позивач просить апеляційну скаргу представника відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" - адвоката Гуйван І.В. залишити без задоволення.

Вказує, що рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , містить єдину підставу для задоволення - заборона звертати стягнення на майно, що підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а тому апеляційна скарга ТОВ "Кредитні ініціативи" містить обґрунтування лише даної обставини.

Зазначає, що будинок, на який посилається апелянт зазначаючи як на інше придатне для проживання майно, не заслуговує на увагу, оскільки указаний будинок знаходиться на тимчасово окупованій території - місто Донецьк, до якої відсутній вільний доступ.

Також зазначає, що судова практика, на яку посилається апелянт в апеляційній скарзі не заслуговує також на увагу, оскільки змінена і не є такою, що застосовується судами в подібних правовідносинах.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Остащенко О.М. просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та стягнути судові витрати з відповідачів, а апеляційну скаргу іншої сторони просив залишити без задоволення.

Інші учасники справи (їх представники) у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, були належним чином повідомленні шляхом направлення судової повістки на вказану електронну адресу Київським апеляційним судом 18 лютого 2021 року.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Кредитні ініціативи" не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов в частині вимог позову про скасування рішення приватного нотаріуса, як державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень суд першої інстанції виходив із того, що квартира, на яку було звернуто стягнення, підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", тому на цю квартиру не могло бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем ТОВ "Кредитні ініціативи". Відмовляючи у задоволені інших вимог позову суд виходив із передчасності заявлених вимог.

Апеляційний суд частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 16 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ "Сведбанк" було укладено кредитний договір № 2706/0908/71-579, за умовами якого банк надав позивачу кредит в розмірі 123000 доларів США на строк до 16 вересня 2038 року.

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір №2706/0908/71-579-Z-1 від 16 вересня 2008 року, предметом якого є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 .

Також, встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованості по кредитним договорам від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року №15, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором. Відповідно до п. 1.2 указаного договору первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких має бути наведено у додатку №1 до цього договору.

В цей же день 28 листопада 2012 року ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" відступило право вимоги за іпотечними договорами, перелік яких має бути наведений у додатку №1 згідно з п. 1.2 цього договору на користь ТОВ "Кредитні ініціативи".

Судом також встановлено, що 26 лютого 2020 року державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51340692, відповідно до якого було вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "Кредитні ініціативи".

Вказане рішення державним реєстратором було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Звертаючи до суду з позовом позивач вказував, що його незаконно було позбавлено права власності на квартиру.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині недотримання Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, колегія апеляційного суду визнала їх обґрунтованими з урахуванням наступного.

Відповідно до змісту статті 1 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закону № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону №898-IV).

Відповідно до ст. 35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору згідно із ст. 36 указаного Закону №898-IV можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем).

Відповідно до ст. 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ч. 4 ст. 37 Закону №898-IV).

Відповідно до п. 11 наявного у матеріалах справи іпотечного договору №2706/0908/71-579-Z-1 від 16 вересня 208 року передбачено, що іпотекодержатель має право у разі порушення іпотекодавцем основного зобов`язання задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Один із таких способів передбачено у п. 12.3.1 іпотечного договору, а саме шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із абзацом другим п. 11. при настанні зазначених у першому абзаці п. 11 договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Отже сторонами у іпотечному договорі передбачено відповідний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації у позасудовому порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нотаріус є державним реєстратором та самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

З урахуванням наведеного колегія апеляційного суду визнала обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо зміни оскаржуваного рішення в частині визначення статусу приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. саме як державного реєстратора, що виконує покладені на нього обов`язки, передбачені спеціальним законом.

Згідно з п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 в редакції постанови яка була чинна на час прийняття нотаріусом як державним реєстратором оскаржуваного рішення, (далі Порядок) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Окрім того, для вирішення цього спору підлягає встановленню наявність у заявника, яким виступає товариство, права звернення із заявою про реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №638/20000/16-ц стосовно того, що для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора має звернутись належна особа іпотекодержатель, та надати передбачені Порядком документи.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов висновку про перехід права вимоги за кредитним договором № 2706/0908/71-579 від 16 вересня 2008 року спочатку до ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а потім до ТОВ "Кредитні ініціативи". Однак такий висновок не можна визнати обґрунтованим, оскільки матеріали справи містять лише два договори про відступлення права вимоги за іпотечними, а не за кредитними договорами, крім того, самі ці договори не містять додатків, чи витягів із додатків, які підтверджують, що новий кредитор набув право вимоги безпосередньо до боржника ОСОБА_1 за зобов`язаннями, у тому числі іпотечними, що слідують з кредитного договору №2706/0908/71-579 від 16 вересня 2008 року. Будь-яких пояснень з цього приводу чи будь-яких доказів у спростування указаних доводів позову ТОВ "Кредитні ініціативи" ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, відповідні доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а висновки суду в оскаржуваному рішенні про встановлені обставини, які мають суттєве значення, але не мають документального підтвердження, є помилковими.

Вказана помилка підлягає усуненню шляхом зміни мотивів задоволення позовних вимог, які також полягають в наступному.

У доводах апеляційної скарги позивач також указує, що однією із підстав для звернення з позовом було порушення положень Порядку, оскільки позивач взагалі не отримував від нового кредитора жодних вимог про усунення порушень за іпотечним договором.

На виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 220 року приватним нотаріусом були надані завірені копії документів реєстраційної справи щодо реєстрації за ТОВ "Кредитні ініціативи" права власності на квартиру на 6-ти аркушах: заява товариства, платіжне доручення про сплату адміністративного збору, інформація про юридичну особу, нотаріально посвідчена довіреність та повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей, інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви.

За допомогою доступу, наданому Державним підприємством "Національні інформаційні системи" адвокатом позивача отримані також сканкопії документів, на підставі яких нотаріусом прийняте було рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за товариством.

Серед указаних документів міститься повідомлення від 16 січня 2020 року б/н про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому кредитор вимагає "сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 14 січня 2020 року складає 287391,07 USD".

У вказаних документах також були сканкопії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 17 січня 2020 року зі штрих-кодом 685, яке було направлене ОСОБА_1 на адресу у АДРЕСА_3 , за якою позивач не проживає, оскільки проживає за іншою відомою товариству адресою: АДРЕСА_1 . При цьому указаний документ не містить доказів вручення боржнику кореспонденції. Згідно із довідкою ф.20 поштова кореспонденція була повернута з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання", що відповідно до п. 119 затверджених постановою КМУ від 5 березня 2009 року №270 Правил надання послуг поштового зв`язку вважаються таким, що не вручено.

На іншу адресу, вказану у повідомленні від 16 січня 2020 року б/н про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - АДРЕСА_1 , доказів направлення та вручення кореспонденції взагалі не має. При цьому, у самому повідомленні зазначено адресу, яка не відповідає правильній адресі місцезнаходження позивача, яка одночасно є дійсним місцем його проживання та місцезнаходженням предмету іпотеки: АДРЕСА_1 .

Отже доказів, які підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, у матеріалах справи немає, а відтак відсутні підстави вважати дотриманими вимог пункту 61 Порядку, у чинній на час вчинення оскаржуваного рішення редакції.

Таким чином, позивачем доведено, що товариством не виконані положення ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" щодо направлення вимоги про усунення порушення, а державним реєстратором - нотаріусом вчинено реєстрацію права власності за іпотекодержателем без документального підтвердження вручення указаної вимоги іпотекодавцю, що передбачено п. 61 Порядку.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає недоведеними обставини щодо правомірності прийняття оскаржуваного рішення про проведену державну реєстрацію права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже, вказані порушення є істотними, оскільки у разі завчасного отримання повідомлення про усунення порушення, позивач мав право на заперечення проти факту порушення ним зобов`язання, або усунення порушення та збереження майна.

Оскільки колегією суддів встановлено, що позивача було позбавлено права власності з порушенням положень іпотечного договору, Порядку державної реєстрації та Закону №898-IV, його порушене право підлягає відновленню шляхом скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2020 року індексний номер 51340692 про державну реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо помилкової відмови у задоволенні позовних вимог про припинення права власності ТОВ "Кредитні ініціативи" та відновлення становища позивача, шляхом реєстрації права власності на квартиру за позивачем колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 26 Закону №1952-IV у редакції Закону № 340-IX від 05 грудня 2019 року передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З урахуванням наведеного позивачем заявлені вимоги, які відповідають визначеному законом способу захисту саме про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав з одночасним припиненням права власності на спірну квартиру за товариством та відновленням його права власності на цю квартиру.

Так, у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції правильно послався на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, однак не звернув уваги на викладені у пунктах 6.15 та 6.17 цієї постанови висновки, згідно з якими ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Тобто з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як убачається із змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення суд першої інстанції помилково ототожнив вимоги позову про припинення права власності товариства та відновлення становища позивача шляхом реєстрації за ним права власності із вимогами про скасування запису про проведену реєстрацію, які позивач не заявляв, та помилково відмовив у задоволені цих вимог позову як передчасних.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення у відповідній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог щодо припинення права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, з відновленням права власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ТОВ "Кредитні ініціативи" апеляційний суд виходить з наступного.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VIIпередбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IVзвернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VIIввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна квартира підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки, виступає предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті, використовується як місце проживання позичальника, а загальна площа не перевищує 140 кв.м, що при винесенні спірного рішення приватним нотаріусом було залишено поза увагою.

Доводи апеляційної скарги ТОВ "Кредитні ініціативи" про наявність у власності ОСОБА_1 іншого нерухомого майна, а саме будинку в м. Донецьку, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що будинок на який посилається у апеляційній скарзі представник ТОВ "Кредитні ініціативи" знаходиться на тимчасово окупованій території - місто Донецьк, в силу обставин, які є загальновідомими, позивач позбавлений права користування цим майном. Надані пояснення позивача про наявність указаних обставин щодо неможливості використання будинку в м. Донецьку відповідач не спростував.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, на які правильно послався суд першої інстанції.

Аналогічні висновки щодо застосування положень Закону № 1304-VII містяться у постановах Верховного Суду від 15 січня у справі № 607/2754/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 127/16726/17-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 199/4062/17-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 201/6233/17-ц, що свідчить про усталену практику.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ТОВ "Кредитні ініціативи" про те, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ "Про іпотеки" не є примусовим стягнення у зв`язку з тим, що іпотекодавець надав таку згоду в договорі іпотеки.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц не заслуговують на увагу, оскільки у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач заявив вимогу про скасування запису про державну реєстрацію права власності до ТОВ "Кредитні ініціативи" та приватного нотаріуса - державного реєстратора. Суд вважав останнього належним відповідачем. Проте колегія апеляційного суду з цим висновком суду першої інстанції не погоджується.

Згідно із ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України у редакції).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог, що передбачено у пунктах 2 і 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України; ч. 2 ст. 30 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63)).

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 та від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17.

З урахуванням наведеного колегія апеляційного суду вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що спір у позивача є саме з ТОВ "Кредитні ініціативи" з приводу порушення ним права власності позивача на квартиру внаслідок дій ТОВ "Кредитні ініціативи" щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо.

Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

З огляду на те, що позивачка заявила позов також до неналежного співвідповідача-приватного нотаріуса, висновок суду першої інстанції про покладення на останнього судових витрат є помилковими.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду із позовом у травні 2020 року адвокат Попов В.А. заявив вимогу щодо стягнення з відповідачів судових витрат (судового збору, витрат на правничу допомогу).

Як убачається із матеріалів справи, позивачем сплачено 1 681,60 грн судового збору за розгляд справи районним судом, 13 600 грн витрати на правову допомогу в суді першої інстанції та судового збору за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 2 522, 40 грн, 12 950 грн витрати на правову допомогу у Київському апеляційному суді (а.с. 6-7, 47-48, 180, 181-182).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Приписами ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема й витрати на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Витрати на правничу допомогу адвоката в районному суді підтверджується ордером про надання правової допомоги серія КВ №462027 від 15 квітня 2020 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №5081, договором №11 про надання правової допомоги від 15 квітня 2020 року, актом виконаних робіт від 27 квітня 2020 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №32 від 27 квітня 2020 року з якого убачається, що ОСОБА_3 було сплачено 13 600 грн на рахунок Остащенко О.М. (а.с. 43-48).

За результатом апеляційного розгляду, позивач просить відшкодувати йому судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 522,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 12 950 грн, які підтверджуються актом виконаних робіт від 28 грудня 2020 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №53 від 28 грудня 2020 року (а.с. 181-182).

Відповідачем не було заперечено, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг. Також відповідач не заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" на користь позивача судових витрат за подання апеляційної скарги та витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 30754 грн (1 681,60 грн (судовий збір в суді першої інстанції) +2 522,40 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги)+ 13 600 грн (правова допомога у суді апеляційної інстанції)+12 950 грн (правова допомога у суді апеляційної інстанції).

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, то на його користь підлягає стягненню з ТОВ "Кредитні ініціативи" судовий збір сплачений позивачем та витрати на правничу допомогу у розмірі 30754 грн.

Керуючись ст.ст. 367,369,374,375, 376, 381,382,389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в частині мотивів задоволення позовних вимог змінити.

Викласти резолютивну частину рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року щодо задоволення позовних вимог в наступній редакції:

"Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.02.2020 року індексний номер 51340692 про державну реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000".

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позову та вирішення питання судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Припинити право власності товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, відновивши право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 8 577 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 8 577 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба