ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/133/21
номер провадження 4-с/695/5/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю секретаря - Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником скаржника - адвокатом Бочаровим Олександром Михайловичем про визнання неправомірними дії державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міклащук Олени Юріївни та скасування постанови про накладення арешту на кошти, що містяться на картковому рахунку боржника, -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2021 року старшим державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Міклащук О.Ю. на підставі постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі 725/4833/20 від 30.10.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 170 000 грн. по виконавчому провадженню №64069527 накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку ОСОБА_1 ..

Вважаючи протиправним накладення арешту на кошти, які отримав ОСОБА_1 як заробітна плата на підставі вказаної постанови старшого державного виконавця, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Міклащук М.О. по виконавчому провадженню №64069527, що полягають у незаконному накладенні арешту на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» (категорія - заробітна плата) у форматі (UА НОМЕР_1) та належить ОСОБА_1

- cкасувати постанову старшого державного виконавця Міклащук М.О. від 11.01.2021 року, винесену у виконавчому провадженні №64069527, в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк» (категорія - заробітна плата) у форматі у форматі (UА НОМЕР_1) та належить ОСОБА_1 ..

Представник скаржника - адвокат Бочаров О.М. направив до суду заяву про розгляд справи без участі скаржника та представника скаржника, вимоги, які викладені у скарзі підтримав та просив їх задовольнити.

Старший державний виконавець Міклащук М.О. в судове засідання не з`явилась, жодних клопотань чи заяв до суду не направила, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи, а також суть скарги повідомлялась належним чином у порядку встановленому чинним законодавством.

Частиною 2 ст. 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином суд вважає за можливе розгляд скарги здійснювати за відсутності сторін.

Розглянувши скаргу та додані до неї документи, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За змістом частин першої та другої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Водночас згідно з абзацом другим частини другої статті 48 Закону №1404-VIII, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, статтею 73 Закону №1404-VIII визначені види виплат стягнення, на які не може бути звернено стягнення.

Розділом ІХ Закону №1404-VIII визначено особливості звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Так ч. 1 та 3 ст. 68 Закону №1404-VIII передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Пунком 1 ч. 4 вказаної вище статті передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З аналізу вказаних вище норм чинного законодавства вбачається, що судове рішення суду є обов`язковим для виконання. У разі не виконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст.. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

При цьому саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів та рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі накладення арешту на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів, що прямо передбачено ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі у разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання або ж звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Водночас, суд зауважує, що оскаржуваною постановою державного виконавця від 11.01.2021 року у виконавчому провадженні ВП №64069527 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Божник у своїй заяві вказує, що звертався до державного виконавця із вимогою про зняття арешту з рахунку, однак державний виконавець вказаний арешт не зняв.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що вказаний вище рахунок відноситься до тих рахунків на які заборонено законом накладення арешту та докази того, що державному виконавцю такі підтвердження надавались.

Отже скаржником не доведено належним чином, що у державного виконавця були підстави для зняття арешту із вказаного рахунку.

Довідку, яку надав боржник про зарахування на вказаний вище рахунок заробітної плати, вказаних вище висновків не спростовує.

Відповідно до висновків, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити - статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом із тим саме на банк при виконанні вказаної постанови державного виконавця, покладається обов`язок врахування викладених в постанові застережень, щодо цільових призначень коштів та відповідних рахунків, а також їх спеціальний режим, а тому виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

Вказана правова позиція наведена в ухвалі Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №727/6406/18.

Щодо доводів скаржника про порушення його конституційних прав в тому числі на отримання винагороди за працю та позбавлення можливості отримувати заробітну плату, суд зазначає наступне.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня2015 року у справі №6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-УІІІ покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на вказаному вище рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому висновок судів про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Такі ж висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року по справі №756/1927/16-ц, які враховуються судом при розгляд даної справи.

Вказане вище свідчить, що державний виконавець звертаючи стягнення на вказані грошові кошти боржника діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а тому такі дії не можуть бути визнанні судом неправомірними.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 18, 48, 68, 70, 73 Закону України «Про виконавче провадження», ст.447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , яка подана представником скаржника, адвокатом Бочаровим Олександром Михайловичем про визнання неправомірними дії державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міклащук Олени Юріївни та скасування постанови про накладення арешту на кошти, що містяться на картковому рахунку боржника - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.В.Середа