КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року м. Київ

Справа №759/2891/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3659/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Коваль О.А. 03 грудня 2020 року в місті Києві, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 134147,30 грн за кредитним договором №б/н від 16 лютого 2011 року та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач уклавши з ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаний кредитний договір, отримав кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому в договорі. У свою чергу, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за вказаним договором у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2019 року становить 343150,11 грн..

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2011 року у розмірі 1958,11 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 30,67 грн.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для стягнення з відповідача 132189,19 грн заборгованості по процентам за користування кредитом з 16 лютого 2011 року по 29 червеня 2018 року, оскільки з наданих суду матеріалів не вбачається, що відповідач ставив свій підпис про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на що суд вважав необхідним згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при вирішенні даної справи застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 03 лютого 2019 року у справі № 342/180/17-ц. У той же час, суд вважав наявними підстави для стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1958,11 грн - заборгованість за кредитом.

Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк», представником Банку подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, вказує на те, що судом було зроблено помилковий висновок про відсутність договірних зобов`язань, так договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви, а кредит був наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. При цьому підпис під Умовами і Правилами не є необхідним. Відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку, а тому зобов`язаний був повертати кредитні кошти щомісяця та сплачувати відсотки за користування ними. Однак відповідач цього не вчинив, що свідчить про порушення взятих на себе зобов`язань і наявність підстав для примусового стягнення з урахуванням нарахованих штрафних санкцій. Також вказує на те, що відповідачем була підписана довідка про умови кредитування, відповідно до якої базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5% на місяць - нараховується на залишок не простроченої заборгованості в розрахунку 360 днів в році.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надав.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

16 лютого 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Також ОСОБА_1 була підписана «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода». В цій довідці вказано, прізвище клієнта ОСОБА_1 , його ідентифікаційний код, також міститься зазначення «по договору SAMDN8010». В довідці сторонами визначений вид картки MasterCard Mass, тип кредитної лінії як відновлювальний, пільговий період 55 днів, базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, процентна ставка за несанкціонований кредит - 3,75 % на місяць, комісії за зняття готівки - 4% від суми операції (а.с.11).

На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надано до матеріалів позовної заяви також витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідача (а.с.12-36).

Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 31 жовтня 2019 року становить 343150,11 грн, яка складається з наступного: 1958,11 грн - заборгованість за кредитом; 334092,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7100,00 грн - заборгованість за пенею. Із урахуванням права кредитора пред`являти вимогу стягнення із боржника лише частини боргу остаточно ціна позову становить 134147,30 грн, що складається із заборгованості за кредитом (1958,11 грн) та заборгованості по процентам за користування кредитом з 16 лютого 2011 року по 29 червня 2018 року (132189,19 грн). Наявність заборгованості позивач підтверджує розрахунком (а.с.5-9).

Також позивачем на підтвердження кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», була надана виписка по рахункам ОСОБА_1 за договором №б/н станом на 05 червня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 та довідку про надані кредитні картки (54-60, 61,62).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу ч.ч. 1,2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порядку ч. 2, ч. 4 та ч. 8 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В силу ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зроблений правий висновок, за яким без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічні висновки викладені, зокрема і в Постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 207/2952/17, від 26 серпня 2020 року у справі № 766/19614/18 та ін, що свідчить про усталену судову практику.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін, і оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі в анкеті-заяві відповідача від 16 лютого 2011 року зазначені його анкетні дані, виділено вид картки, яку бажав отримати відповідач «Універсальна», проте не визначена процентна ставка, відсутні і інші умови кредитування. Ця анкета містить номер 196738781.

Також ОСОБА_1 була підписана «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» за договором SAMDN8010.

Всі інші надані позивачем документи визначають договір укладений між сторонами у справі як без номеру лише з датою 16 лютого 2011 року.

Тобто, із вказаної анкети-заяви та довідки не можна зробити висновок, які саме договори були укладені між сторонами 16 лютого 2011 року, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту відповідачу та наявність кредитних правовідносин, оскільки не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок, не містить підпису відповідальних осіб, та не скріплений печаткою банку. А отже, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами саме кредитних відносин та наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

Судом першої інстанції визначена сума заборгованості за кредитом в розмірі 1958,11 грн, як було вказано позивачем і не було спростовано відповідачем. У цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, і в цій частині суд не вбачає такого порушення норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карти неодноразово здійснював різні операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і часткового погашення заборгованості за кредитом, яке зараховане на погашення пені, штрафів та відсотків.

Проте, беручи до уваги відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру кредитування, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 132189,19 грн не ґрунтуються на умовах договору та вимогах закону. При цьому, колегія суддів апеляційного суду враховує, що у наданому розрахунку позивачем застосовані різні проценті ставки від 30 % до 43,2 % у період з 2011-2019 роки, а у виписці по рахунку зазначено про списання коштів на погашення процентів за користування кредитом, без визначення розміру процентної ставки.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, довідку про умови кредитування, в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів та їх обґрунтоване нарахування відхиляються колегією суддів, як такі, що не доведені належними та допустимими доказами у справі.

Посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача, доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано.

Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Посилання позивача на необхідність врахування судової практики Верховного Суду за 2018 та 2019 роки, згідно з якою не ознайомлення та не підписання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у цьому випадку підлягає застосуванню саме висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у справі з подібними правовідносинами.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У даній справі позивач, зокрема, просив стягнути проценти за користування кредитом, однак належних, допустимих та достатніх доказів досягнення згоди з відповідачем у належній формі з цих питань не наддав. Разом з цим, саме позивач має довести досягнення згоди між сторонами з цих питань, а перекладення цього обов`язку на відповідача нівелює застосування принципу змагальності (правова позиція Верховного Суду у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Слід погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінку довідці про умови кредитування підписаної відповідачем, проте вказане, як вбачається з вищевикладеного, не призвело до неправильного вирішення спору по суті, неправильного застосування норм матеріального права. Судом апеляційної інстанції цей недолік фактично усунутий, цьому доказу надана відповідна оцінка. Тому вказане не є підставою для скасування чи зміни рішення. А висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом слід визнати законним і обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідають обставинам справи і положенням чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук