КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3356/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 9 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця», директора філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Лейбука Сергія Івановича про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доакціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), директора філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» Лейбука С.І. про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

На обґрунтування пред`явленого позову зазначив, що з 2013 року він був прийнятий на роботу до філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» на посаду стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті. Згідно з наказом від 7 травня 2019 року його перевели на посаду старшого стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті. Відповідно до наказу від 31 січня 2020 року № 9 філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» йому оголошено догану за порушення вимог пунктів 2.6, 2.10.2, 2.10.5 Робочої інструкції старшого стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті, а саме: нездійснення перевірки наявності у пасажирів проїзних документів та документів, що посвідчують особу.

Із зазначеним дисциплінарним стягненням позивач не згоден, оскільки порушень трудової дисципліни він не допускав, свої посадові обов`язки виконував сумлінно та в повному обсязі у відповідності до Робочої інструкції старшого стюарда. Перед застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення керівництво філії «Українська залізнична швидкісна компанія» не пропонувало йому надати письмові пояснення, чим порушено порядок видання оспорюваного наказу.

Ознайомившись з вказаним наказом, в якому йшла мова про факт його підтвердження перевезення безквиткових пасажирів, а як наслідок складення акта від 22 січня 2020 року, позивач забажав ознайомитись з матеріалами, які слугували підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим направив відповідачу відповідну заяву від 28 лютого 2020 року з вимогою про надання протоколу притягнення до дисциплінарної відповідальності та інших документів.

24 квітня 2020 року позивач отримав відповідь, якою було відмовлено у наданні документів відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», пункту 13 додатку до Положення про комерційну таємницю та іншу конфіденційну інформацію філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця». У листі вказано, що протоколи засідань керівництва філії входять до переліку відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця». Не погоджуючись з таким обґрунтуванням відмови, 27 квітня 2020 року позивач повторну подав заяву з вимогою надати документи, що стосувались його дисциплінарного проступку, однак відповіді не отримав. Крім того, 30 квітня 2020 року позивач подав заяву щодо розгляду трудового спору на комісії з трудових спорів та скасування наказу від 31 січня 2020 року № 9, утім відповіді на зазначену заяву відповідачем не надано.

Ураховуючи вищенаведені обставини та порушення порядку застосування дисциплінарних стягнень, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 31 січня 2020 року № 9 філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до нього як старшого стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті за порушення вимог пунктів 2.6, 2.10.2, 2.10.5 Робочої інструкції та стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач без поважних причин, з його вини, допустив неналежне виконання своїх посадових обов`язків, визначених у Робочій інструкції, а відповідач, застосовуючи до нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани, дотримався вимог статті 149 КЗпП України та запропонував позивачу надати письмові пояснення щодо порушення ним трудової дисципліни, однак від дачі таких пояснень останній відмовився.Посилання позивача на те, що йому не було надано протокол наради щодо розбору випадку перевезення безквиткових пасажирів у поїзді № 724 та інших документів не заслуговують на увагу, оскільки позивач був присутній на зазначеній нараді, надавав усні пояснення, а також був обізнаний про результати наради.Виходячи з того, що позивачу оголошено догану за порушення конкретних пунктів Робочої інструкції в сукупності, вбачається, що такі порушення мали місце й доведені відповідачем. В той же час позивач не спростував факти порушення ним пунктів 2.6, 2.10.2, 2.10.5 Робочої інструкції старшого стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, формально послався на Робочу інструкцію старшого стюарду швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті, оскільки під час виконання службових обов`язків 17 січня 2020 року в електропоїзді за маршрутом № 724 сполученням Київ-Харків в його віданні були три підзвітні вагони № 1, 2, 3, які є прохідними, що дає змогу пасажирам вільно переміщуватись з одного вагону в інший, а в складі електропоїзду загалом було дев`ять вагонів. Під час зазначеного рейсу електропоїзду в підзвітних позивачу вагонах були відсутні пасажири, у яких не було проїзних документів та документів, що посвідчують їх особу. Судом не з'ясовано,де саме відбулось порушення: під час посадки пасажирів у вагон чи під час перевірки документів у вагоні; яким чином невідомі пасажири могли потрапити у вагон якщо такий факт дійсно мав місце; на якому місці знаходився пасажир, в якого позивачем не було перевірені документи та проїзний білет; не з`ясовано факт того, що під час здійснення перевірки наявності в пасажирів проїзних документів за допомогою МТКД ним не проводилась відповідна дія. Таким чином, під час розгляду справи судом не було встановлено об`єктивну та суб`єктивну сторону дисциплінарного правопорушення, не зазначено, які саме дії чи бездіяльність позивачу поставлені в провину, яким чином останній порушив посадові обов`язки та в чому саме полягло порушення, а лише обмежився декларуванням як має діяти старший стюард відповідно до вимог Робочої інструкції.

Позивач вказує на те, що судом не було з`ясовано, на яких підставах та які обставинислугували притягненням його до дисциплінарної відповідальності з огляду на те що відповідачем відеодокази до справи долучені не були. Виконання обов`язків стюарда не пов`язані із забезпечення організації превентивних заходів щодо запобіганню спроб утримання місць (проїзних документів) без подальшого їх оформлення та оплати і стюард не може контролювати належне виконання громадянами утримання (бронювання) квитків та подальшої її оплати, зазначене не входить до його обов`язків. Суд послався як на встановлений та доведений факт те, що позивачем було здійснено сканування проїзного документа у пасажира місця № 47, яке нібито було вільним, що свідчить про оманливе сканування, адже лазер сканера МТКД не засвітився, однак зазначені обставини не підтвердженні належним доказом, а лише вказаний в документах, які надані відповідачем.

Зважаючи, що в описовій частині рішення суду наведені відомості про те, що в ході оперативного розбору позивач підтвердив факт перевезення безквиткових пасажирів на місцях № 22, 31, 39, 40, 41, 46, 47, перевезення яких допустив за особистою домовленістю, то такі дії підпадають під ознаки корупції та відповідно мають бути підтвердженні та доведені належними доказами відповідачем у відповідності до статті 81 ЦПК України. Однак, відповідачем не були надані ані відеодокази, ані докази щодо підтвердження запису у рейсовому журналі та відповідно первинного акту, що дає підстави стверджувати про порушення порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та дійсності порушення в цілому.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача за довіреністю - провідний юрисконсульт юридичного відділу філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» Савка В.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював у філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» на посаді стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті.

Наказом від 7 травня 2019 року позивач переведений на посаду старшого стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті.

Відповідно до пункту 2.6 Робочої інструкції старшого стюарду швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті, з якою позивач був ознайомлений, під час посадки пасажирів старшому стюарду заборонено, зокрема, допускати до проїзду безквиткових пасажирів, пасажирів без документів, що посвідчують особу та без документів, що посвідчують право пільги за особистою домовленістю.

Згідно з пунктом 2.10.2 цієї інструкції на шляху прямування швидкісного поїзда старший стюард зобов`язаний за допомогою МТКД візуально звірити населеність кожного підзвітного вагона, здійснити перевірку наявності в пасажирів проїзних документів, їх відповідність даті відправлення поїзда та станції посадки, номеру поїзда, вагона, місця проїзду; наявність документів, що посвідчують особу та надають право на пільгу.

Пунктом 2.10.5 Робочої інструкції передбачено, що у разі виявлення в поїзді пасажира без проїзного документу, без документу, що посвідчує особу або право на пільгу, а також з проїзним документом, інформація в якому не відповідає даним внесеним до зазначеного документа, старший стюард зобов`язаний невідкладно прийняти міри щодо видалення пасажира з поїзда у встановленому порядку.

Згідно з графіком чергувань стюардів вагонів поїзду № 724/721, ОСОБА_1 знаходився в рейсі з 17 січня до 18 січня 2020 року в поїзді № 724.

22 січня 2020 року відбулася нарада філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця»щодо розбору випадку перевезення безквиткових пасажирів у поїзді № 724 сполученням Київ-Харків в добу 17 січня 2020 року, на якій також був присутній позивач. З приводу даного випадку надав пояснення стюард ОСОБА_2 , а старший стюард ОСОБА_1 та стюард ОСОБА_3 від надання письмових пояснень відмовились.

На нараді було встановлено, що в добу відправлення 17 січня 2020 року невідомими особами була спроба утримання місць (проїзних документів) без подальшого їх оформлення та оплати на швидкісний поїзд Інтерсіті + № 724 сполученням Київ-Харків.

21 січня 2020 року переглянуті матеріали із салонних камер відеоспостереження вагонів № 2, 5, 8 електропоїзда HRCS2-008, який був задіяний поїздом № 724 сполученням Київ-Харків в добу 17 січня 2020 року, на предмет виявлення сторонніх осіб на місцях, які не потрапили у продаж, про що начальником Управління обслуговування пасажирів в поїздах Скибою С.Л. складено рапорт.

Переглядом відеозаписів установлено, що у вагоні № 2, який обслуговував старший стюард ОСОБА_1 від станції Київ-Пасажирський до станції Миргород здійснювали проїзд невідомі особи на місцях № 22, 31, 39, 40, 41, 46, 47, які згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 є вільними. Під час перевірки проїзних документів старший стюард ОСОБА_1 здійснив сканування проїзного документа у пасажира місця № 47, яке було вільним, що свідчить про оманливе сканування, враховуючи той факт, що лазер сканера МТКД не засвітився. У пасажирів з місць № 22, 31, 39, 40, 41, 46 проїзні документи старший стюард ОСОБА_1 не перевіряв. Під час перевірки проїзних документів інших пасажирів вагону № 2 старший стюард ОСОБА_1 не перевіряв документи, що посвідчують особу, надають пільгу тощо.

В ході оперативного розбору старший стюард ОСОБА_1 підтвердив факт перевезення безквиткових пасажирів на місцях № 22, 31, 39, 40, 41, 46, 47, перевезення яких допустив за особистою домовленістю з даними пасажирами, проте від надання письмових пояснень відмовився, про що 22 січня 2020 року, за підписом директора філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Лейбука С.І., першого заступника директора цієї філії Уманця А.М. та чотирьох працівників філії складено акт.

На нараді вирішено доручити начальнику відділу управління персоналом та соціальних питань Петленко К.І., начальнику відділу нормування та організації праці Ковальчук В.В. підготувати проект наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності (оголошення догани) старшого стюарда ОСОБА_1 за порушення вимог Робочої інструкції старшого стюарду швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті з позбавленням преміальних виплат за лютий - червень 2020 року.

Згідно з наказом філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця»від 31 січня 2020 року № 9 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення вимог пунктів 2.6, 2.10.2, 2.10.5 Робочої інструкції старшого стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті, а саме: нездійснення перевірки наявності у пасажирів проїзних документів та документів, що посвідчують особу, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» Лейбука С.І. заяву про надання належно завірені копії протоколу розбору, відповідно до якого його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та копію наказу від 31 січня 2020 року № 15.

Листом відповідача від 27 березня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні належно завіреного копії протоколу на підставі статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та пункту 1.3 Положення про комерційну таємницю та іншу конфіденційну інформацію філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця, затвердженого наказом від 9 грудня 2019 року № 650-УЗШК, оскільки протоколи засідань входять до переліку відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію філії.

27 квітня 2020 року позивач направив на адресу відповідача повторну заяву з вимогою надати документи, що стосувались його дисциплінарного проступку, а саме випадку перевезення безквиткових пасажирів у поїзді № 724 сполученням Київ-Харків в добу 17 січня 2020 року.

Так, основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП Українивизначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2020 року філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» надійшла інформація від Департаменту з організації внутрішніх та міжнародних пасажирських перевезень АТ «Українська залізниця» листом № ЦЛ-17/189 щодо здійснення спроб утримання (проїзних документів) невідомими особами без подальшого їх оформлення та оплати на швидкісний поїзд Інтерсіті + № 724 сполученням Київ-Харків в добу відправлення 17 січня 2020 року.

У зв`язку з цим, 21 січня 2020 року начальником відділу обслуговування пасажирів в поїздах Сервінською Т.В. було переглянуто матеріали з камер відеоспостереження за добу 17 січня 2020 року, рейс № 724 Київ - Харків (HRCS2-008) на предмет виявлення безквиткових пасажирів у вагонах № 2, 5, 8 за проміжок часу з 13 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. (від посадки пасажирів до прибуття поїзда на станцію Миргород). Виявлення безквиткових пасажирів відбувалось шляхом звірки наявних вільних місць згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 та фактично вільних/зайнятих місць у вагонах згідно матеріалів відеозапису салонних камер.

Результатом перегляду було встановлено, що у вагоні № 2, який обслуговував старший стюард ОСОБА_1 (підзвітні вагони № 1-3) під час посадки о 13 год. 00 хв. місця № 22, 31, які згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 є вільними (непроданими з жодної станції), вже зайняті сторонніми особами. О 13 год. 22 хв. на місцях № 46-47, які згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 є вільними розмістились 2 особи (чоловіки), які зайшли у вагон з тамбура Б. О 13 год. 22 хв. на місце № 41, яке також згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 було вільним, здійснив посадку чоловік у супроводі старшого стюарда ОСОБА_1 . О 13 год. 27 хв. після відправлення поїзда зі станції Київ-Пасажирський у салон вагону зайшли 2 особи (чоловіки) та направились до місця № 34, а за тим одразу зайняли місця № 39-40, які згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 є вільними. О 13 год. 43 хв. по станції Дарниця до невідомих осіб з місць № 39-40 підійшов пасажир, який згідно довідки АСК ПП УЗ G4000 мав здійснювати проїзд на місці № 40 від станції Київ до станції Харків. Проте, чоловік, який займав місце № 40 про щось сказав пасажиру і той зайняв місце № 34, яке згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 вільне (непродане з жодної станції) та у подальшому здійснював проїзд на місці № 34. О 13 год. 48 хв. старший стюард ОСОБА_1 розпочав перевірку проїзних документів, підійшов до пасажира з місця № 47 та здійснив сканування проїзного документа, але, як зазначалося вище, місце № 47 згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 є вільним, що свідчить про оманливе сканування ураховуючи той факт, що лазер сканера МТКД не засвітився. О 13 год. 48 хв. ОСОБА_1 підійшов до невідомої особи з місця № 46, але проїзний документ не перевірявся. О 13 год. 49 хв. ОСОБА_1 підходив до сторонніх осіб з місць № 22, 31, 46, 41, але проїзні документи не перевірялися. До чоловіків з місць № 39-40 він взагалі не підходив. Всі невідомі особи з місць № 22, 31, 39, 40, 41, 46, 47 продовжили поїздку до станції Миргород, а інших сторонніх пасажирів у вагоні № 2 не виявлено. Окрім того, під час перевірки проїзних документів у вагоні № 2 жоден пасажир не пред`являв старшому стюарду ОСОБА_1 документи, що посвідчують особу.

Зазначені вище обставини підтверджуються рапортом начальника Управління обслуговування пасажирів в поїздах Скиба С.Л., адресованого директору філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» Лейбуку С.І., який у свою чергу призначив розслідування даного випадку.

Судом встановлено, що на нараді у відповідача, яка була проведена 22 січня 2020 року, в тому числі за присутності позивача, визнано, що старшим стюардом ОСОБА_1 допущено порушення посадових обов`язків в частині допуску до перевезення безквиткових пасажирів та нездійснення у пасажирів перевірки документів, що посвідчують особу та надають право на пільгу.

При цьому факт перевезення безквиткових пасажирів на місцях № 22, 31, 39, 40, 41, 46, 47 у вагоні № 2 поїзда № 724 сполученням Київ - Харків в добу 17 січня 2020 року за домовленістю з даними пасажирами в ході оперативного розбору позивач не заперечував, однак від надання письмових пояснень відмовився, про що 22 січня 2020 року складено відповідний акт.

Даних про те, що рішення філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, оформлене протоколом від 22 січня 2020 року, є необґрунтованим, оскаржуваним чи не відповідає дійсності матеріали справи не містять.

Таким чином, виявлені за результатами проведеної перевірки та розбору випадку перевезення безквиткових пасажирів у поїзді № 724 сполученням Київ-Харків в добу відправлення 17 січня 2020 року порушення ОСОБА_1 старшого стюарду швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті, а саме перевезення у поїзді безквиткових пасажирів та нездійснення перевірки наявності у пасажирів проїзних документів, а також документів, що посвідчують особу, призвели до порушень вимог нормативних документів, які регламентують порядок роботи старшого стюарду, що свідчить про неналежне виконання ним своїх посадових обов`язків та порушенням трудової дисципліни, тому наказ від 31 січня 2020 року № 9 прийнято роботодавцем у відповідності до вимог закону.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що позивач без поважних причин, з його вини, допустив неналежне виконання своїх посадових обов`язків, визначених у пунктах 2.6, 2.10.2, 2.10.5 Робочої інструкції старшого стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті, а відповідач, застосовуючи до нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани, дотримався вимог статті 149 КЗпП України, запропонувавши позивачу надати письмові пояснення щодо порушення ним трудової дисципліни, однак від дачі таких пояснень останній відмовився.

Отже, доводи апеляційної скарги про порушення порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачених статтею 149 КЗпП України, є безпідставними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами як на підставу своїх вимог і заперечень та дійсних обставин справи правильно визнав такими, що не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що йому не було надано протокол наради щодо розбору випадку перевезення безквиткових пасажирів у поїзді № 724 та інших документів, оскільки позивач був присутній на зазначеній нараді, надавав усні пояснення, а також був обізнаний про результати наради.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач у відповідності до вимог частини першої статей 12, 13, 76 - 81 ЦПК України надав суду належні, допустимі та достатні докази наявності вини ОСОБА_1 в порушенні конкретних пунктів Робочої інструкції в сукупності та обставин порушення ним трудових обов`язків, що стало підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

У той же час позивач не спростував факти порушення ним пунктів 2.6, 2.10.2, 2.10.5 Робочої інструкції старшого стюарда денних швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті, а тому в районного суду були обґрунтовані підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на те, що під час виконання службових обов`язків 17 січня 2020 року в електропоїзді за маршрутом № 724 сполученням Київ-Харків у віданні позивача були три підзвітні вагони № 1, 2, 3, які є прохідними, що дає змогу пасажирам вільно переміщуватись з одного вагону в інший, є безпідставними та суперечить пунктам 2.5.6, 2.10.2, 2.10.3 - 2.10.5, 2.10.23, 2.10.25 Робочої інструкції старшого стюарду швидкісних поїздів Інтерсіті + та Інтерсіті в частині його посадових обов`язків під час організації посадки пасажирів до вагонів швидкісних поїздів та на шляху прямування поїзда.

Аргументи позивача про те, що під час вказаного вище рейсу електропоїзду в підзвітних йому вагонах були відсутні пасажири, у яких не було проїзних документів та документів, що посвідчують їх особу не узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції матеріалами справи та позицією самого позивача під час розбору випадку перевезення безквиткових пасажирів у поїзді № 724 сполученням Київ-Харків в добу 17 січня 2020 року.

Судовим розглядом достеменно встановлено та не спростовано позивачем в судовому засіданні, що у вагоні № 2, який обслуговував старший стюард ОСОБА_1 , від станції Київ-Пасажирський до станції Миргород здійснювали проїзд невідомі особи на місцях № 22, 31, 39, 40, 41, 46, 47, які згідно довідки АСК ПП УЗ G1300 повинні були бути вільними. Тобто, позивач під час безпосереднього виконання своїх посадових обов`язків допустив порушення в частині перевірки проїзних документів всіх пасажирів та документів, що посвідчують їхню особу, надають пільги тощо.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення чітко зазначено, в чому полягало порушення трудової дисципліни, міститься вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. При цьому, як того вимагає закон, конкретний факт допущеного позивачем неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, визначених Робочою інструкцією, з якою він був ознайомлений під підпис, належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Так, виконання обов`язків стюарда не пов`язані із забезпечення організації превентивних заходів щодо запобіганню спроб утримання місць (проїзних документів) без подальшого їх оформлення та оплати, проте він зобов`язаний візуально контролювати та звіряти населеність кожного підзвітного вагона, здійснювати перевірку наявності в пасажирів проїзних документів, їх відповідність даті відправлення поїзда та станції посадки, номеру поїзда, вагона, місця проїзду, а також наявність документів, що посвідчують особу та надають право на пільгу.

В суді апеляційної інстанції позивач вказував, що районним судом не було з`ясовано, на яких підставах та які обставинислугували притягненням його до дисциплінарної відповідальності з огляду на те що відповідачем відеодокази до справи долучені не були. Разом з тим, будь-яких клопотань про витребування зазначених доказів у АТ «Українська залізниця» та їх дослідження в судовому засіданні позивач не заявляв.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог та розглядає спір на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій(статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень частини третьої статті 81 ЦПК України, оскільки позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що він або близькі до нього особи відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» є викривачами, та не мотивував, що спір щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності будь-яким чином пов`язаний з порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції» посадових осіб АТ «Українська залізниця».

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні позивачем спірних правовідносин та положень ЦПК і КЗпП України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а аргументи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Крім того, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 9 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: К.П. Приходько

Д.О. Таргоній