Справа № 447/2583/20 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/3165/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.,

адвоката Труша І.М. - представника КЗ Львівської обласної ради "Адміністрація історико - культурного заповідника "Стільське городище";

Юнак У.Я. - представника Тростянецької сільської ради Тростянецької об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 23 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою забезпечено позов Комунального закладу Львівської обласної ради "Адміністрація історико - культурного заповідника "Стільське городище" до Тростянецької сільської ради Тростянецької об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області, третя особа - ОСОБА_1 , про скасування рішення Тростянецької сільської ради Тростянецької об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області від 26.03.2018 року № 1723 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та перебачу її у власність ОСОБА_1 » шляхом заборони вчинення будь-яких дій зі сторони згаданих відповідача та третьої особи на території заповідника «Стільське городище» у с. Стільсько Миколаївського району Львівської області, а саме: на ділянці площею 0,5 га за кадастровим номером :01:005:0115.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір іневжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі, проте сприятиме ефективному захисту та поновленню порушених прав позивача у разі задоволення позову (а.с. 12).

Згадану ухвалу оскаржив третя особа ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, покликаючись на її незаконність та порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що 30.05.2018 року зареєстровано його право власності на спірну земельну ділянку і «заборона вчинення дій є втручанням у права власника».

Аргументом апеляційної скарги також указаного те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим та утруднить виконання рішення суду (а.с. 27-29).

Апелянт, будучи своєчасно (02.03.2021 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 22 березня 2021 року (а.с. 47, 49, 50), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представників, як позивача, так і відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з доводів позовної заяви, позивач стверджує, що відповідач своїм рішенням від 26.03.2018 року № 1723 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та перебачу її у власність ОСОБА_1 » надав у приватну власність третій особі ОСОБА_1 (апелянту) спірну земельну ділянку на території заповідника «Стільське городище» у с. Стільсько Миколаївського району Львівської області, тобто - в межах комплексу пам`ятки національного значення, який перебуває під охороною держави.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції підтримала позицію позивача.

В той же час, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували вищенаведене.

Суд першої інстанції, погодившись з доводами позивача, якими обгрунтовано заяву про забезпечення позову, дійшов висновку, що у разі невжиття таких заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи предмет спору, очевидним є те, що вчинення будь-яких дій на спірній земельній ділянці, пов`язаних із веденням особистого селянського господарства, може нанести непоправимої шкоди пам`ятці національного значення - у випадку, якщо судом буде встановлено, що згадана земельна ділянка дійсно знаходиться в межах комплексу пам`ятки національного значення, який перебуває під охороною держави. Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим та утруднить виконання рішення, до уваги прийматися не можуть.

За наведених обставин колегія суддів доводи позивача щодо необхідності вжиття по справі відповідних заходів забезпечення позову визнає обгрунтованими, а заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, - співмірними позовним вимогам.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 23 вересня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 березня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.