Справа № 199/7268/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Богун О.О., при секретарі Францевій М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення плати за проживання та штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що йому належить будівля гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року. До набуття позивачем права власності будівля гуртожитку використовувалась попереднім власником ВАТ "Металургмаш" у якості гуртожитку для тимчасового проживання одиноких осіб, які перебували з підприємством у трудових відносинах.

Так, з дати укладання договору купівлі - продажу гуртожитку, в кімнаті площею 19 кв.м, зазначених у технічному паспорті на будівлю гуртожитку під №5 на 2 поверсі мешкають та зареєстровані відповідачі.

По цей час правовідносини, що склалися між позивачем - власником гуртожитку і відповідачами - мешканцями гуртожитку з вини відповідачів не оформлені письмовим договором найму приміщення. Позивачем розроблений та затверджений типовий договір найму приміщень, визначена плата за проживання, порядок її оплати та порядок оплати комунальних послуг та запропоновано мешканцям гуртожитку укласти договір найму.

Позивач зазначає, що відповідачі систематично ухиляються від укладання договору найму займаних приміщень. Водночас вони постійно користуються жилими приміщеннями, приміщеннями загального користування та комунальними послугами.

За спожиті комунальні послуги і користування приміщеннями відповідачі сплачують не в повному обсязі, визначаючи розмір оплати на власний розсуд.

Відповідачі неналежним чином виконують свій обов`язок по оплаті спожитих послуг і по оплаті за користування приміщенням (кімнатою №5 за технічним паспортом), в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 серпня 2019 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 17104,40 гривень, та за період з 1 липня по 30 вересня 2020 року у розмірі 7723,90 гривень.

На підставі викладеного та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість з оплати за користування приміщеннями в гуртожитку АДРЕСА_1 за період з 01 серпня 2019 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 17104,40 гривень, та за період з 1 липня по 30 вересня 2020 року у розмірі 7723,90 гривень, а також пеню за не виконання зобов`язань за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 11 871,67, 3% річних та інфляційні витрати за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 1200,23 гривень, а також судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4 надав письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки позивач набув право власності на гуртожиток незаконно. Запропоновані позивачем до підписання договори не містять положень, що регулюють відношення між власником гуртожитку та постійними мешканцями гуртожитку, перелік витрат, послуг, що надаються власником гуртожитку у зв`язку з проживанням та містять обмеження права на житло, а тому не можуть бути укладені. Крім того, вважає, що плата є завищеною. Інші відповідачі письмового відзиву не надали.

Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить гуртожиток № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року, посвідченим державним нотаріусом Дніпропетровської нотаріальної контори, зареєстрованим Дніпропетровським БТІ в реєстровій книзі № 630 під номером 2235-448.

Відповідачі по справі проживають в кімнаті вказаного гуртожитку АДРЕСА_3 на 2 поверсізгідно технічної документації та зареєстровані там. Вказані обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню.

Починаючи з часу набуття права власності до теперішнього часу позивач намагається укласти договір найму, однак відповідачі ухиляються від укладення договору, посилаючись на ст.170 Житлового Кодексу України, зазначаючи, що при переході права власності на жилий будинок, (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення його порушеного права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відтак, вказане в сукупності з положеннями ст.ст. 317, 319 ЦК України дає підстави для висновку, що таке порушення права пов`язується із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право користування та розпорядження належним йому майном повністю або частково, що є безпосереднім наслідком конкретних дій третіх осіб. При цьому, достатньо, щоб такі дії хоч і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Згідно п.1 розділу 4 Положення про гуртожиток, затвердженого власником гуртожитку АДРЕСА_1 31 грудня 2019 року, позивачем по справі, плата за проживання складає 2500,00 гривень за місяць за кімнату. З 12 лютого 2020 року плата за проживання у гуртожитку складає - 2700,00 гривень за місяць за кімнату. Комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання.

Наказом від 31 грудня 2019 року з 01 лютого 2020 року встановлена ціну на проживання у одній кімнаті на місяць - 2500,00 грн. комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання.

Відповідно до п.2 розділу 3 вказаного Положення плата за проживання сплачується до 10 числа кожного поточного місяця в готівковій або безготівковій формі за наступний місяць та комунальні платежі до 5 числа поточного місяця за попередній.

Відповідно до п.3 розділу 4 зазначених положень, комунальні послуги - світло (електрична енергія), теплова енергія, вода (холодна та гаряча), каналізація, вивіз сміття та ін.. мешканець сплачує послуги по окремо виставленим рахункам на підставі показників приладів та рахунків, виставлених комунальними підприємствами.

За період з 01 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року відповідачі заборгували 7723,90 гривень, та за період з 01 серпня 2019 року по 29 лютого 2020 року - 17104,40 гривень, оскільки вони неналежно сплачують плату за проживання.

Відповідно до Примірного Положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ від 20 червня 2018 р. № 498, користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та інших актів законодавства..

Відповідно до п.11 цього Положення Наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані:своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.15 цього Положення, Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Таким чином, правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Оскільки гуртожиток, у якому зареєстровані та проживають відповідачі, не є об`єктом державної або комунальної власності, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення статей 627, 638, 810, 812 ЦК України, положення Житлового кодексу Української РСР, а з 26.06.2018 року норми Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20.06.2018 р. № 498, яке поширює свою дію, згідно з ч. 1, на всі гуртожитки незалежно від форми власності та визначає порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них.

Відповідно до ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідачів неодноразово письмово було повідомлено про необхідність погасити заборгованість в добровільному порядку, проте останні заборгованість не погашають, у зв`язку із чим заборгованість за проживання у гуртожитку за період з 01 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року становить 7 723,90 гривень, та за період з 01 серпня 2019 року по 29 лютого 2020 року - 17 104,40 гривень, пеняза період з 01 серпня 2019 року по 29 лютого 2020 року у сумі 11871,67 грн., інфляційні витрати та 3% річних за період 01 серпня 2019 року по 29 лютого 2020 року в сумі 1200,23 грн.

Оскільки плата за проживання у гуртожитку, який не відноситься до державної або комунальної власності,на відміну від плати за житлово-комунальні послуги, відноситься до вільних цін, згідно з положеннями Закону України «Про ціни та ціноутворення», таким чином суб`єкт господарювання є самостійним у визначенні розміру та розрахунку (порядку розрахунку) плати за проживання у такому гуртожитку.

За наявними у справі письмовими документами, встановлено, що Договір найму житлової площі у гуртожитку не був підписаний відповідачами.

Хоча, чинним цивільним законодавством України і передбачено, що договір найму житла повинен бути укладений у письмовій формі, однак, в силу положень ст. 218 ЦК України, відсутність письмового договору не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Споживач зобов`язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг (Постанова Верховного суду України від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс1).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» від 10.01.2002 № 2918-111, споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

У відповідності із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для стягнення заборгованості по оплаті за користування приміщенням у гуртожитку, а також пені за невиконання зобов`язань з оплати користування приміщеннями, 3% річних та інфляційні витрати .

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 840,80, а саме 280,26 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 263-265,274-279 ЦПК України, ст.386 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення плати за проживання та штрафних санкцій - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ),ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 7 723 (сім тисяч сімсот двадцять три) гривні 90 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ),ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 серпня 2019 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 17 104 (сімнадцять тисяч сто чотири) гривні 40 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ),ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пеню за невиконання зобов`язань з оплати за користування приміщенням в період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 11 871 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят одна) гривня 67 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ),ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3% річних та інфляційні витрати за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 280,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 280,26 грн.

Стягнути зі ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 280,26 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Богун

22.03.2021