провадження № 22-ц/824/3129/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 458,93 доларів США та 11 852 грн. 91 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 червня 2008 року між ВАТ «Морський Транспортний Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 26/RI-P, за умовами якого позичальнику надано грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США строком до 16 червня 2023 року у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,9 %. Відповідач зобов`язалась на умовах, в розмір та в строки, встановлені кредитним договором повернути банку кредит, сплати відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, що передбачені умовами цього договору, а також здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором. В якості забезпечення виконання вимог ОСОБА_2 між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого передано нерухоме майно, а саме земельна ділянку загальною площею 0,059 га, кадастровий номер :02:004:0398, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 рокупозов ПАТ «Марфін Банк»задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 , який не брав участі у справі та вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права, свободи та інтереси, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та зменшити розмір заборгованості за тілом кредиту до 6 425,53 доларів США, зменшити розмір процентів за користування кредитом за період з 25 січня 2015 року по 27 жовтня 2015 року до 586,22 доларів США, зменшити розмір пені за порушення строків сплати процентів з 10 885 грн. 24 коп. до 1 934 грн. 61 коп., відмовити у позові в частині стягнення штрафу у сумі 1 067 грн. 67 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідач сплатила позивачеві 23 476 доларів США, з яких: 13 574,47 доларів США - в погашення тіла кредиту, 9 901,53 доларів США - сплата процентів. Позивач використав своє право на дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, направивши відповідну вимогу від 20 серпня 2015 року позичальнику, який одержав цю вимогу 28 серпня 2015 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору. В оскаржуваному рішенні не наведені докази розміру заборгованості, не вказано за який саме період нараховані відсотки, за який період здійснено прострочення виконання зобов`язання. Суд не дослідив розрахунок, не вказав за який період обчислено відсотки та пеню. Розмір пені повинен обчислюватися окремо за кожний день прострочення платежу з процентів за користування кредитом. Пеня становить близько 72 % від процентів, а, відтак, всупереч ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» на споживача покладено сплату непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) за невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, оскільки апелянт з відповідачем є батьками чотирьох малолітніх дітей, двоє з яких є інвалідами.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» зазначає, що з наданих ОСОБА_1 суду документів не можливо встановити яким чином суд першої інстанції вирішив права, свободи, інтереси та обов`язки апелянта. Скаржник не наділений процесуальним правом на перегляд заочного рішення та ним порушено встановлений процесуальним законом порядок оскарження заочного рішення. Відповідач зверталася до суду з заявою про перегляд заочного рішення ще у 2016 році і її заяву було залишено без задоволення. Апелянт, будучи чоловіком відповідача, не міг не знати про наявність оскаржуваного рішення. Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається справа за позовом ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді вказаної справи ОСОБА_1 не позбавлений доводити, що сума боргу є меншою. Відповідач посилається на правову позицію, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне закрити апеляційне провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що 17 червня 2008 року між ВАТ «Морський Транспортний Банк», правонаступником якого є позивач було укладено кредитний договір № 26/RI-P із ОСОБА_2 , за умовами якого останній надано грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США строком до 16 червня 2023 року у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,9 %. Відповідно до умов кредитного договору періодом сплати вважається період з 25 по останнє число кожного місяця (а.с.6, Т.1).

В якості забезпечення виконання вимог ОСОБА_2 між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого передано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,059 га, кадастровий номер :02:004:0398, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22, Т.1).

09 липня 2015 року та 20 серпня 2015 року ВАТ «Морський Транспортний Банк» направляв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту (а.с.26-29).

Станом на 01 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 7 458,93 доларів США, що еквівалентно 202 098 грн. 23 коп. (заборгованість по кредиту, відсоткам) та 11 952 грн. 20 коп. (заборгованість по пені та штрафу). Заборгованість складається із: заборгованості за кредитом - 6 585,92 доларів США, що еквівалентно 178 444 грн. 20 коп., заборгованості за відсотками - 873,01 доларів США, що еквівалентно 23 654 грн. 03 коп., заборгованості по пені за несплату відсотків за користування кредитом - 10 885 грн. 24 коп., штрафу за невиконання прийнятих зобов`язань - 39,41 долари США, що еквівалентно 1 067 грн. 67 коп. (а.с.26, Т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив того, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 26/RI-P від 17 червня 2008 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, на стадії апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушено її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції встановлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав та обов`язків, виходячи з ухваленого рішення.

ОСОБА_1 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції, вказує на те, воно безпосередньо впливає на його права як власника земельної ділянки, на яку ПАТ «МТБ Банк» має намір звернути стягнення в межах сум, визначених в оскаржуваному рішенні.

Апеляційний суд, враховуючи висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3, вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення частини п`ятої статті 82 ЦПК України (частини п`ятої статті 75 ГПК України) у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, згідно з якими обставини, встановлені стосовно певної особи судовим рішенням в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України, пункту 4 частини третьої статті 2 ГПК України змагальність сторін належить до основних засад (принципів) цивільного та господарського судочинства. Тому судове рішення у справі не може бути використане проти особи, яка не брала участі у цій справі. До того ж протилежний підхід призвів би до порушення статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на приписи цих процесуальних норм, особа, що не брала участі у справі, у якій встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає, вправі спростувати ці обставини у загальному порядку. Тобто, таке рішення не буде мати преюдиційного значення для особи, яка не брала участі у справі.

Отже, при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням не вирішувалися. Апелянт не позбавлений права доводити у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки обставини, на які він посилається як на підставу для зменшення розміру заборгованості за кредитним договором, в якості забезпечення виконання якого він передав земельну ділянку в іпотеку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження у разі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 261, 362 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.