Справа № 347/1796/20
Провадження № 2/347/69/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Терлюжак Н.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2018 №283 старшого солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23 липня 2018 року № 57- РС на посаду стрільця - помічника гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув із Косівського районного військового комісаріату Івано-Франківської області, з 23 липня 2018 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення, з 23 липня 2018 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Військова частина НОМЕР_1 дізналася, що стосовно зазначеного військовослужбовця, який знаходиться у розпорядженні командира у зв`язку з самовільним залишенням розташування військової частини, винесено вирок Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області 24 грудня 2019 року справа № 348/1337/19 по кримінальному провадженню № 0000056, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання - 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Станом на вересень 2020 року ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 не прибув, на зв`язок не виходив, попри те, що звільнений з військової служби не був, військове майно не здав та перебуває у розпорядженні командира військової частини. Відповідно до акту проведення службового розслідування від 28.03.2020 вх. № 913 встановлено, що відповідно до картки № 63 обліку військового майна особистого користування від 23.07.2018 року Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 видано речове інвентарне майно, яке ним не було здане, а саме:окуляри-маска балістичні - 1 комплект;каремат - 1 шт.;шолом балістичний - 1 шт.; чохол до шолому балістичного - 1 шт.; бронежилет «КОРСАР» - 1 комплект.Загальна вартість виданого в особисте користування ОСОБА_2 інвентарного майна речової служби відповідно до Довідки-розрахунок № 52 утримання коштів за інвентарне майно речової служби з старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 станом на 27 березня 2020 року становить 9904 гривень 08 копійок.Також у ОСОБА_2 , відповідно до довідки-розрахунок № 53 утримання коштів за речове майно з солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 станом на 27.03.2020 рахується речове майно, строки носіння якого не вийшли, на загальну суму з урахуванням зносу 7999 гривень 29 копійок.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.03.2020 року № 19 старшого солдата ОСОБА_2 притягнуто до матеріальної відповідальності та визначено стягнути з нього за втрату інвентарного майна речової служби, виданого йому в особисте користування на загальну суму 9904 гривень 08 копійок та за речове майно, строки носіння якого не вийшли на загальну суму з урахуванням зносу 7999 гривень 29 копійок завданих державі збитків.Втрачене ОСОБА_2 інвентарне майно речової служби занесено до Книги обліку нестач військової частини НОМЕР_3 .Проте, станом на 20.04.2020 року старший солдат ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 так і не повернувся.
Зважаючи на те, що відповідач на даний час так і не повернувся до лав Збройних Сил України, не здав ввірене йому військове майно, позивач просить стягнути з нього грошові кошти, в рахунок відшкодування державі шкоди, заподіяної втратою військового майна, в розмірі 9904,08 грн. та коштів за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення із списків особового складу частини в сумі 7999 гривень 29 копійок.
За змістом ч.2, п.4 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст.279 ЦПК України).

Відповідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді Косівського районного суду від 12.10.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. На підставі даної ухвали відповідачу було надано строк для подачі відзиву або інших клопотань пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. Відповідачем не було надіслано до суду будь-яких клопотань. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Ухвалою судді від 23.12.2020 року було постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 будучи не виключеним зі списків військовослужбовців, порушив порядок передачі військового майна, залишив самовільно військову частину, знехтувавши Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, своїми діями наніс шкоду державі у розмірі неповернутого військового майна, незважаючи на те, що відповідачу було запропоновано повернути військове майно до військової частини. Натомість минуло три роки, а майно ОСОБА_2 не повернув.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд залишити позов без задоволення, посилаючись на те, що він перебував на посту, який розташований на відстані близько 1км від бліндажа, коли йому зателефонували його товариші по службі та повідомили про виникнення проблеми та запропонували йому покинути службу. Для цього він покинув пост та попрямував у бліндаж, де на нього чекали товариші по службі; там він переодягнувся у наданий останніми одяг та самовільно покинув військову частину, при цьому передав напарнику по службі Савієвському все наявне у нього військове майно, в тому числі зброю, свідками чому були також ще шість осіб.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2018 року №283 старшого солдата ОСОБА_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23 липня 2018 року № 57- РС на посаду стрільця - помічника гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув із Косівського районного військового комісаріату Івано-Франківської області, з 23 липня 2018 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення, з 23 липня 2018 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.30).
Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2019 року, справа № 348/1337/19, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання - 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до акту проведення службового розслідування від 28.03.2020 року №913 встановлено, що відповідно до картки № 63 обліку військового майна особистого користування від 23.07.2018 року Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 видано речове інвентарне майно, яке ним не було здане, а саме:окуляри-маска балістичні - 1 к-т.;каремат - 1 шт.;шолом балістичний - 1 шт.; чохол до шолому балістичного - 1 шт.; бронежилет «КОРСАР» - 1 к-т. (а.с. 10-28).Загальна вартість виданого в особисте користування ОСОБА_2 інвентарного майна речової служби відповідно до Довідки-розрахунок № 52 утримання коштів за інвентарне майно речової служби з солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 станом на 27 березня 2020 року становить 9904 гривень 08 копійок (а.с.35).
Загальна вартість виданого в особисте користування ОСОБА_2 речового майна відповідно до Довідки-розрахунку № 53 утримання коштів за речове майно з солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 станом на 27 березня 2020 року становить 7999 гривень 29 копійок (а.с.36).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.03.2020 року № 19 старшого солдата ОСОБА_2 притягнуто до матеріальної відповідальності та визначено стягнути з нього за втрату інвентарного майна речової служби, виданого йому в особисте користування на загальну суму 9904 гривень 08 копійок та за речове майно, строки носіння якого не вийшли, на загальну суму з урахуванням зносу 7999 гривень 29 копійок завданих державі збитків (а.с. 32).
Згідно абз.1 ч. 1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі-Закон), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону - продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.2 Розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898 (надалі - Інструкція) - основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно- господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.
Відповідно до абз.12 п.4 Розділу III Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Згідно з вимогами ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на кожного військовослужбовця покладені обов`язки щодо знання та утримання в готовності до застосування закріпленого озброєння, бойової та іншої техніки, збереження державного майна; кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальностівійськовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ (далі - Закон № 160-ІХ).
Відповідно до ст.3 Закону № 160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1)наявність шкоди;
2)протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3)причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4)вина особи в завданні шкоди.
Згідно ст. 1 пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
В ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року № 1075-ХІУ зазначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Вимогами п. З ст. З Закону № 160-ІХ, передбачено, що притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону № 160-ІХ, особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відповідно до статті 4, розділу І Закону № 160-ІХ, особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
У відповідності до ст.6 Закону № 160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Таким чином, ОСОБА_2 , згідно вимог вищевказаних нормативно- правових актів, зобов`язаний відшкодувати завдані державі збитки внаслідок втрати військового майна, що становлять 9904,08 грн. та кошти за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, в сумі 7999,29 грн.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.
З урахуванням викладеного суд вважає заявлені позивачем в справі позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 15,16, 1166, 1212 ЦК України, Закону України «Про збройні сили України», Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 р., Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 р. №300, Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказам Міністерства оборони України від 29.04.2016 р. №232, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР, керуючись ст.ст. 81, 89, 263-265, 136, 141 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 , шкоду, завдану державі внаслідок втрати військового майна, в сумі 9904 гривні 08 копійок, кошти за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення зі списків особового складу військової частини в сумі 7999 гривень 29 копійок, а всього - 17903 (сімнадцять тисяч дев`ятсот три) гривні 37 копійок .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь держави судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Копію рішення надіслати сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.С. Драч