Провадження № 2/463/625/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі судового засідання - Заставній С.Л.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який під час судового розгляду уточнив, та остаточно просив стягнути з останнього на його користь страхове відшкодування у розмірі 44676 грн. моральної шкоди, пеню у розмірі 20951,42 грн., три відсотки річних у розмірі 2676,80 грн., інфляційні втрати у розмірі 3648,58 грн., а всього разом 27276,89 грн., та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн. У позовній заяві, уточненій позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях позов мотивує тим, що 31 жовтня 2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 55111», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пл. Соборній, 7 у м. Львові, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка від отриманих травм загинула на місці події. Відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «КАМАЗ 55111», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». 14 листопада 2018 року на адресу відповідача була направлена заява про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 . До матеріалів страхової справи долучено копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000580. Загальна сума страхового відшкодування в межах встановленого ліміту у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 становить відшкодування моральної шкоди в сумі 44676 грн. Листом від 12 грудня 2018 року № 09-02-09/609-06 відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення у кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, посилаючись на п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З таким рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «ВАЗ 210990-20», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини. Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Вказує, що у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 січня 2019 року у справі №274/4882/17-ц (провадження №61-38295св18). Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У відповідності до правового висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 (№ 14-435цс18), незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію. В свою чергу, останніми актуальними правовими позиціями щодо застосування вказаних норм є: позиція Верховного Суду у постанові від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18) та позиція Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775 св 20), у відповідності до яких порушення пішоходом ПДР не може бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки відповідач не довів наявності непереборної сили або умислу потерпілого в заподіянні зазначеної шкоди. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому повинен сплатити позивачу пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, а також відшкодувати понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу.

У відзиві на позов та запереченнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав того, що дійсно 31 жовтня 2018 року мала місце вказана дорожньо-транспортна пригода. Відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «КАМАЗ 55111», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з полісом АМ/6987114. На адресу відповідача була направлена заява про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 . Листом від 12 грудня 2018 року № 09-02-09/609-06 позивача повідомлено, що до надання рішення, що набрало законної сили у справі за фактом ДТП, яка сталася 31.10.2018, внаслідок якої загинула ОСОБА_3 , розгляд страхової справи № 18-32-16230 ПАТ «НАСК «Оранта» припинено, що відповідає абзацу 4 ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На даний час у відповідача відсутнє рішення у кримінальній справі щодо ОСОБА_2 у вищевказаній ДТП, а тому розгляд страхової справи правомірно зупинений, у зв`язку з чим підстави для виплати страхового відшкодування та штрафних санкцій на даний час відсутні.

Позовна заява надійшла до суду м. Львова 15.12.2020. Ухвалою суду від 21.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі. Всі наявні у справі докази були надані сторонами. З врахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000580 від 31.10.2018, що органом досудового розслідування проводиться розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 31 жовтня 2018 року, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 55111», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пл. Соборній, 7 у м. Львові, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка від отриманих травм загинула на місці події. При цьому остаточне рішення у зазначеному кримінальному провадження (у формі вироку, ухвали суду чи постанови слідчого про закриття кримінального провадження) не прийнято, й досудове розслідування у ньому триває. Доказів протилежного суду не надано, як і доказів існування обставин, які об`єктивно перешкоджають закінченню досудового розслідування у визначені законом строки (як-то, зупинення досудового розслідування до розшуку підозрюваного та інших).

Відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «КАМАЗ 55111», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з полісом АМ/6987114, що підтверджується відзивом відповідача.

14 листопада 2018 року на адресу відповідача була направлена заява про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 , отримання якої підтверджено відзивом відповідача, до якої було долучено перелік документів , в тому числі копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000580 від 31.10.2018. Загальна сума страхового відшкодування, зазначена у заяві про виплату страхового відшкодування, в межах встановленого ліміту відповідальності страховика становить 44676 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Листом відповідача від 12 грудня 2018 року № 09-02-09/609-06 позивача повідомлено, що оскільки на даний час у відповідача відсутнє рішення у кримінальній справі щодо ОСОБА_2 у вищевказаній ДТП, до надання рішення, що набрало законної сили у справі за фактом ДТП, яка сталася 31.10.2018, внаслідок якої загинула ОСОБА_3 , розгляд страхової справи № 18-32-16230 ПАТ «НАСК «Оранта» припинено з посиланням на положення абзацу 4 ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач, вважаючи, що розгляд страхової справи зупинений неправомірно, й відповідач повинен був у визначені законом строки виплатити позивачу страхове відшкодування, звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування та виплат, пов`язаних із порушенням останнім строків виконання зобов`язання.

Оцінюючи доводи сторін, суд виходить із наступного.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого (ст. 1187 ЦК України).

Пунктом 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

За такого, вказаною нормою передбачено припинення строку прийняття рішення страховиком щодо здійснення страхового відшкодування до набрання рішення у справі, яка розглядається судом чи органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, законної сили. Жодних виключень із зазначеного правила в залежності від суб`єктного складу дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі у деліктному правовідношенні між володільцем джерела підвищеної небезпеки та пішоходом, зазначена норма закону не містить.

Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82 ЦПК України).

За вказаних обставин, відсутність остаточного рішення у кримінальному провадженні за фактом наїзду на пішохода ОСОБА_3 , яка від отриманих травм загинула на місці події, позбавляє суд (як і страховика у даному випадку), що розглядають справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вони ухвалені, а саме: справу про відшкодування збитків та моральної шкоди встановити, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони особою, яка вказана в позові (заяві про виплату страхового відшкодування) як відповідальна за заподіяння шкоди, як і оцінити відсутність зазначених вище обставин, які виключають відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки (обставин непереборної сили та умислу потерпілого), які також можуть бути встановлені за результатами кримінального провадження, яке триває. При цьому наданий позивачем витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні не є підтвердженням вищезазначених обставин, а лише вказує на предмет досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання та інші обставини, зазначені у вказаній нормі закону.

Таким чином, оскільки досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, за фактом ДТП, в результаті якого загинула ОСОБА_3 , ще триває та особу, яка вчинила ДТП, у визначений вище законом спосіб не встановлено, як не встановлено інших обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні та мають значення для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, перебіг строку здійснення виплати страхового відшкодування до моменту отримання страховиком документу за результатами розгляду дорожньо-транспортної пригоди в кримінальному провадженні призупинився. Відтак, зупинення відповідачем розгляду по суті поданої від імені ОСОБА_1 заяви про виплату страхового відшкодування не є відмовою у її відшкодуванні. Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду є передчасним, оскільки страхова компанія не відмовляла останньому у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинила розгляд заяви до отримання судового рішення у кримінальному провадженні відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення основної вимоги (про стягнення страхового відшкодування) і похідних вимог, які з неї випливають (пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати), суд не вбачає.

Таким чином, доводи позовної заяви та інших поданих стороною позивача заяв по суті спору суд вважає спростованими. Одночасно посилання на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18) та від 01.07.2020 у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775 св 20), суд вважає безпідставним оскільки такі сформульовані не в ідентичних правовідносинах за інших фактичних обставин. Так, у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18) на момент звернення із заявою про виплату страхового відшкодування була чинною постанова слідчого про закриття кримінального провадження, а тому перешкод для розгляду по суті заяви страховиком не було, й розгляд заяви страховиком відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зупинявся.

У справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775 св 20) судові рішення першої та апеляційної інстанції були оскаржені в судовому порядку відповідачем (володільцем джерела підвищеної небезпеки, який спричинив шкоду) в частині розміру та підстав її відшкодування, однак такі рішення позивачем та відповідачем-страховиком не оскаржувалися, а тому обставина щодо правомірності зупинення страховиком строків розгляду заяви про виплату страхового відшкодування не була предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12-13, 52, 82, 247, 259, 265, 279 ЦПК України, ст.ст. 23, 990, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 1, 22, 26-1, 27, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Дата складення рішення суду 29.03.2021 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через місцевий суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», , 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д.

Суддя: В.Я. Мармаш