РІШЕННЯ

Іменем України

26.01.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Кремса Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВАВТОКОМПЛЕКТАЦІЯ» про визнання наймачем за раніше укладеним договором найму,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить змінити договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території від 23.07.2012 року, щодо кімнати №923 площею 12,60 кв.м у будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВАВТОКОМПЛЕКТАЦІЯ» укласти договір оренди найму житлового приміщення та відкрити окремий особовий рахунок на кімнату розміром 12,69 кв.м.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що з 1993 р. і до самої смерті батько позивачки, ОСОБА_2 , постійно проживав і користувався кімнатою № НОМЕР_1 розміром 12,6 кв. м по АДРЕСА_1 . З 04.06.2003 р. по 08.05.2017 р. останній проживав у відокремленій кімнаті на підставі ордеру №218 згідно рішення №22 від 27.05.2003 р. та був зареєстрований та перереєстрований у 2010 р. за тією є адресою, про що свідчать паспортні дані, ухвала спільного протоколу №6 від 02.03.2010 р. адміністрації та профкому ТзОВ «Львівські Автобусні заводи».

23.07.2012 р. батько позивачки та ТзОВ «ЛЬВІВАВТОКОМПЛЕКТАЦІЯ» уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, в якому визнано батька наймачем даного приміщення. Останній за власний рахунок провів заміну дверей та вікон, зробив ремонт. В літку 2012 р. у зв`язку із погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 звернувся до позивачки з метою догляду за ним та відвідуванням двічі-тричі на тиждень.

Коли батько позивачки отримав інсульт, з 28.01.2017 р. остання разом із ОСОБА_1 проживали спільно із батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 за місцем проживання, про що свідчить висновок щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання від 08.05.2017 р. та лікарське свідоцтво про смерть №285, а свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 . Після смерті батька позивачка продовжувала жити за адресою: АДРЕСА_2 . До 15 серпня 2017 р. та звернулася до ТзОВ «ЛЬВІВАВТОКОМПЛЕКТАЦІЯ» про узаконення її проживання, про що отримала відмову.

З серпня 2017 року позивачка вивезла свої та батькові речі із вищевказано. приміщення, у зв`язку із численними погрозами.

На підставі вищевикладеного, позивач просить позов задоволити.

29 серпня 2019 року на адресу суду поступив відзив на позовну заяву від представника відповідача, який мотивований тим, що ОСОБА_1 ніколи не проживала у гуртожитку АДРЕСА_2 . Посилання останньої на право проживання у гуртожитку є безпідставним, оскільки батько проживав один, без інших членів сім`ї.

Місце реєстрації та проживання позивачки в період з 28.01.2017 р. по 08.05.2017 р. було відмінним ніж місцезнаходження гуртожитку та не дає підстав вважати що таке було тривалим.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак, в силу ст. 223 ЦПК України, така неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі статтями 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно інвентаризаційного акту володіння фізичною (фізичними) особами жилими приміщеннями у гуртожитку для тимчасового проживання громадян за адресою: АДРЕСА_1 , комісією з інвентаризаційних житлових приміщень гуртожитків виконавчого органу місцевої ради встановлено, що жилі приміщення №923 площею 12,6 кв.м на 9 поверсі житлової будівлі використовується як житло з відома власника (володільця, балансоутримувача) гуртожитку ТзОВ «ЛЬВІВАВТОКОМПЛЕКТАЦІЯ», громадянами, що перебувають у сімейних відносинах (громадянином) ОСОБА_2 з 2003 року. Жилою кімнатою №923 впродовж років користується ОСОБА_2 для проживання в умовах ліжко-місце. В основі житлових приміщень є ордер №218, рішення №22. ОСОБА_2 з 2010 року зареєстровано за вищевказаною адресою.

Судом встановлено, що між ТзОВ «ЛЬВІВАВТОКОМПЛЕКТАЦІЯ» та ОСОБА_2 23 липня 2012 року укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, згідно якого останній є наймачем приміщення АДРЕСА_3 в гуртожитку.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . Крім того, судом встановлено, що останній помер не насильницькою смертю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Висновком щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання.

10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді 17.05.2017 р. ТзОВ «ЛЬВІВАВТОКОМПЛЕКТАЦІЯ», відсутні підстави для реєстрації позивачки за вищевказаною адресою.

ОСОБА_1 змінила прізвище на " ОСОБА_1 ", що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про одруження мерії НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №207, підставою для реєстрації місця проживання є: ордер, свідоцтво на право власності, договір найму, (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів, реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 781 ЦК України, договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 816 ЦК України, у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом.

Під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Судом встановлено, що у вищевказаному договорі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, єдиним наймачем кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку, що розташований по АДРЕСА_1 вказано ОСОБА_2 . Крім того, у такому договорі відсутні будь які відомості про членів сім`ї наймача.

Згідно зі статтями 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду відсутні підстави для задоволення позову так як ОСОБА_1 не фігурує в договорі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території від 23.07.2012 р. як член сім`ї, що в свою чергу виключає можливість зміни у даному договорі та укладення з ОСОБА_1 договору найму житлового приміщення. Доводи останньої про те, що вона проживала разом із батьком за адресою: АДРЕСА_2 у період з 28.01.2017 р. по 08.05.2017 р. не дають підстави для задоволення позову, так як вона в силу ст. 816 ЦК України, не набула рівних прав та обовязків із ОСОБА_2 , щодо користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4,12,81,258,259,263,265,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВАВТОКОМПЛЕКТАЦІЯ» про визнання наймачем за раніше укладеним договором найму,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ванівський Ю.М.