Провадження № 2/219/675/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2021 року м. Бахмут Донецької області
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Худіної О.О.,
за участю секретаря судового засідання Курилової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут у спрощеному заочному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке належить громадянину, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком, маєткового типу, з надвірними забудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він є єдиним власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.
Ухвалою суду від 1 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Судове засідання по цивільній справі неодноразово відкладалось, в зв`язку з неявкою до суду відповідача.
До судового засідання призначеного на 24 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином, на адресу суду від позивача надана заява, про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, щодо заочного розгляду не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.
Оскільки відповідач була належним чином повідомленею про судове засідання, але про причини неявки суд не повідомила, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 позивачем є гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою в АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 .(а.с.5-6).
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є власником житлового будинку, маєткового типу з надвірними забудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 1992 року (а.с. 13).
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до акту про не проживання, яку видав секретар сільської ради Руденко Н.М. вказано, що за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а.с.8). В акті зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично постійно не мешкає за даною адресою з 2017 року лютого місяця, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не приймає. Фактично на території Новолуганської сільської ради не мешкає, місцезнаходження її невідоме.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до документальної інформації наданої сільським головою Ново луганською сільською радою К.Ю. Саркісовим від 26.01.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
На запит суду до КНП "Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут" повідоляє, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у списках санпропускників та травмпункту не значиться, медична допомога не надавалась, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП "БЛІЛ м.Бахмут" не значиться, на психоневрологічному обліку не перебуває, медична документація в реєстратурі відсутня, в системі ЕМСІ МЕД не зареєстрована, медична документація в архіві відсутня.
На запит суду до Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області повідомляє, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу чинення їй перешкод з боку будь якої особи щодо недопущення її до квартири за адресою: АДРЕСА_1 не зверталась.
Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у судовому засіданні факт порушення права власності позивача відповідачем повністю доведений, а відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 5, 10, 13, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 321, 383, 391,405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке належить громадянину- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком в АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя О.О.Худіна