Постанова

Іменем України

23 березня 2021 року

м. Київ

справа № 361/1222/20

провадження № 61-18919св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кравець Вадим Валентинович,

заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року у складі судді Радзівіл А. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову та рішень судів

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця В. В., заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»).

Скаргу заявник обґрунтовував тим, що 16 липня 2014 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області стягнуто з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 1 140 965,99 грн та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. У зв`язку із набранням вказаним рішенням суду законної сили 19 листопада 2014 року видано виконавчий лист, у якому зазначено про те, що рішення набрало законної сили 21 жовтня 2014 року, строк пред`явлення до виконання 21 жовтня 2015 року.

05 лютого 2020 року він отримав від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. постанову про відкриття виконавчого провадження від 24 січня 2020 року № 61072714 про стягнення з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 1 140 965,99 грн та судового збору у розмірі 3 654,00 грн, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 361/2580/14-ц, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 19 листопада 2014 року. Також, 05 лютого 2020 року отримано постанову про стягнення із боржника основної винагороди від 24 січня 2020 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24 січня 2020 року. Пізніше він ознайомився із матеріалами виконавчого провадження та дізнався, що постановлені та інші постанови, які ним оскаржуються.

Скаржник зазначав, що оскільки виконавчий лист, на підставі якого приватним виконавцем винесена оскаржувана постанова, виданий 19 листопада 2014 року, тому строк пред`явлення до виконання закінчився ще у 2017 році, тоді як оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом винесена 24 січня 2020 року, тобто, понад два роки після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Водночас, відомостей, які стали підставою для поновлення строку вказаного виконавчого документа для виконання, матеріали виконавчого провадження не містять.

Отже, дії приватного виконавця у частині винесення 24 січня 2020 року постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 19 листопада 2014 року № 361/2580/14-ц є неправомірними, а постанова про відкриття виконавчого провадження та інші супутні документи, винесені у зв`язку з наявністю цієї постанови, підлягають скасуванню.

Із урахуванням наведеного, заявник просив суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. щодо винесення 24 січня 2020 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 61072714;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61072714;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про арешт майна боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про арешт коштів боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В.В. вжити відповідні заходи по зняттю арешту, накладеного на майно боржника, та скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Ухвалою Броварськогоміськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист повторно пред`явлений до виконання 24 січня 2020 року, тобто у межах трирічного строку, оскільки цей лист повернутий стягувачу 29 червня 2017 року, а тому строк пред`явлення виконавчого документу до виконання є перерваним, й відповідно строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання становить три роки з дня повернення виконавчого листа, тобто до 29 червня 2020 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року скасовано у частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 61072714 і провадження у цій частині скарги ОСОБА_1 закрито. В іншій частині ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року залишено без змін.

Частково скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист, на підставі якого приватним виконавцем винесена оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження, виданий 19 листопада 2014 року, тому строк пред`явлення його до виконання закінчився у 2017 році, тоді як оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом винесена 24 січня 2020 року, тобто через два роки після закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Відомостей, які стали підставою для поновлення строку вказаного виконавчого документа для виконання, матеріали виконавчого провадження не містять. Крім цього, приватним виконавцем неправомірно відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, який виданий на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року, яке у подальшому змінено рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, оскільки виконанню підлягає рішення апеляційного суду.

У січні 2021 року від ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. У відзиві заявник зазначає, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 361/2580/14-ц у межах строків пред`явлення до виконання; посилання у касаційній скарзі на те, що виконавчий лист мав бути виданий на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, а не рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року, є безпідставними, з огляду на те, що боржник не звертався до суду, який видав виконавчий лист, із заявою про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі, чи визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та судове рішення щодо цього не ухвалювалося.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 непідлягає задоволенню.

Встановлені судами обставини

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року у справі № 361/2580/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 1 140 965,99 грн та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

На виконання вказаного судового рішення 19 листопада 2014 року видано виконавчий лист, в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 21 жовтня 2014 року та строк пред`явлення до виконання 21 жовтня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року змінено. Викладено резолютивну частину рішення у такій редакції: позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 140 965,99 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом - 597 916,36 грн; заборгованість за відсотками - 407 779,36 грн; пеня - 135 270,26 грн, судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Із відміток у виконавчому листі у справі № 361/2580/14-ц (провадження № 2/361/1310/14) вбачається, що 17 червня 2015 року виконавчий лист пред`явлений до виконання та повернутий на підставі пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», наступна відмітка про повернення виконавчого листа на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» - 29 червня 2017 року.

У матеріалах справи міститься копія (з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень) постанови державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинської Н. О. про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 червня 2017 року (ВП № 51087691), з якої вбачається, що виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 29 червня 2020 року.

24 січня 2020 року представник ТОВ «Кредитні ініціативи» - Рибалко І. М. звернувся до приватного виконавця Кравця В. В. із заявою про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника.

До заяви додані оригінал виконавчого листа, засвідчена копія довіреності представника, правовстановлюючі документи.

24 січня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кравець В. В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61072714. Вказана постанова отримана боржником 05 лютого 2020 року.

У виконавчому провадженні ВП № 61072714 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. також винесені такі постанови:

- постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про арешт майна боржника;

- постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника;

- постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про арешт коштів боржника;

- постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В.В. від 24 січня 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні;

- постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В.В. від 24 січня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди;

- постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В. В. від 24 січня 2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

На виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства (м. Київ) надано відповідь від 31 липня 2020 року № 63337 про те, що не може бути надано виконавче провадження № 46148646 з примусового виконання виконавчого листа від 19 листопада 2014 року у справі № 361/2580/14-ц (провадження № 2/361/1310/14) у зв`язку з тим, що згідно з Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, термін зберігання архівних справ три роки, після чого архівні справи знищуються.

Нормативно-правове обґрунтування

Щодо строку пред`явлення виконавчого документа до виконання

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом частини першої та другої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частиною четвертою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до частини п'ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Щодо юрисдикції розгляду скарги в частині вимог про скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом частини другої, третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі №127/9870/16-ц (провадження № 14 - 166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18) та від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Щодо строку пред`явлення виконавчого документа до виконання

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування цієї постанови, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що виконавчий лист повторно пред`явлений до виконання у межах трирічного строку, оскільки цей лист повернутий стягувачу 29 червня 2017 року, а тому згідно з положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року строк пред`явлення виконавчого документу до виконання є перерваним, й відповідно строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання становить три роки з дня повернення виконавчого листа, тобто до 29 червня 2020 року. Таким чином, повторно відкриваючи провадження із виконання виконавчого листа 24 січня 2020 року, приватний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства України.

Із урахуванням наведеного, також правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимог скарги щодо скасування інших постанов приватного виконавця (про арешт майна, про опис та арешт майна (коштів), про призначення суб`єкта оціночної діяльності), винесених у межах виконавчого провадження, які заявник також обґрунтовував пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що приватним виконавцем неправомірно відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, який виданий на виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року, яке у подальшому змінено рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, з огляду на таке.

Так, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 1 140 965,99 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2014 року змінено шляхом викладення резолютивної частини рішення у такій редакції: позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 140 965,99 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом - 597 916,36 грн; заборгованість за відсотками - 407 779,36 грн; пеня - 135 270,26 грн, судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Тобто, рішенням апеляційного суду змінено резолютивну частину рішення суду першої інстанції, а саме зазначено складові частини кредитної заборгованості, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. При цьому, сам розмір заборгованості не змінено.

Згідно з частиною першою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічна норма була закріплена у частині другій статті 369 ЦПК України 2004 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не звертався до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі, чи визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, судове рішення щодо цього не ухвалювалося, тому відсутні правові підстави вважати, що приватний виконавець під час відкриття виконавчого провадження порушив вимог законодавства.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Щодо юрисдикції розгляду скарги в частині вимог про скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції у частині вимоги скарги про скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та скасування постанови приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та закриваючи провадження у цій частині, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що такі вимоги в силу положень імперативної норми - частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвала суду першої інстанції у нескасованій частині та постанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик