Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5051/19
Провадження 2/711/505/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

встановив:

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері

Ухвалою суду від 05 липня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання з розгляду даної справи по суті позовних вимог.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі.

Разом з тим, 13.03.2020 року відповідач звернулась до суду з заявою про скасування заочного рішення.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року скасовано заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

03.09.2020 року на електронну адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів. У клопотанні відповідач просить суд витребувати у медичного закладу, в якому проходить лікування позивачка інформацію про те чи отримувала (отримує) позивачка грошову компенсацію на лікування за програмою «доступні ліки».

В судовому засіданні в режимі відеоконфренцзв`язку відповідачка своє клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Позивачка в судовому засіданні пояснила суду про те, що будь якої грошової компенсації за вказаною програмою вона не отримувала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд наголошує, що саме засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, об`єктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

В рішеннях де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, зазначено таке: Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., ReportsofJudgment sand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero?st Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Суд вважає, що всі учасники цивільного процесу рівні в своїх процесуальних правах на представлення доказів, якими вони обгрунтовують свої вимоги або заперечення, перед безстороннім та незалежним судом, оцінку яким суд дає виключно в нарадчій кімнаті.

Відповідно до ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Однак, відповідачкою в заявленому клопотанні про витребування доказів не наведено конкретних обставин, які може підтвердити витребуваний доказ та його значення для правильного розгляду та вирішення справи. Відповідачка не навела причин, з яких особисто вона чи її представник не можуть одержати доказ, який просить витребувати у клопотанні, а також не конкретизовано у кого саме знаходиться доказ, який просить витребувати. Крім цього до клопотання не долучені відомості, що свідчать про неможливість отримання таких доказів особисто позивачем чи представником.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні клопотання про витребування доказів слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 83,84 ЦПК України,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р. В. Демчик