Справа № 463/229/21
Провадження № 2/463/756/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Козак М.В.,

розглянувши в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,0 гривень, завданої в результаті незаконних дій відповідача, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.04.2020 року на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ним скеровано заяву про вчинення кримінальних правопорушень прокурором ОСОБА_1 . Листом від 27.04.2020 року відповідач відмовив у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, мотивуючи тим, що у заяві не наведено обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення. Таку відмову він оскаржив в порядку, передбаченому КПК України і ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 30.04.2020 року, зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться у заяві про вчинення кримінального правопорушення. Відмовивши у внесенні відомостей за його заявою, відповідач допустив порушення чинного законодавства, що в свою чергу спричинило йому моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації. Також, було порушено нормальні ділові зв`язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності. Порушено стосунки з оточуючими людьми, оскільки усі родичі з нього глузують. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 200000,0 гривень, яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Проти обґрунтованості позову заперечує, оскільки відмова у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань оскаржується в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, що і було реалізовано позивачем. Як наслідок, його дії не можуть вважатись незаконними та не могли спричини моральних страждань.

Позивач не погодився з такими доводами відповідача та подав відповідь на відзив, в якій наводить аргументи, аналогічні мотивам позову.

Письмових заперечень відповідач не подав.

Позовна заява поступила до суду 13.01.2021 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.01.2021 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи.

Разом з ухвалою про відкриття провадження суд надіслав сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки (а.с.21-22).

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.23-24), сторони отримали ухвалу про відкриття провадження та інформацію про права та обов`язки.

В силу вимог п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України та враховуючи ціну позову, дана справа є малозначною, а з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування, у ній мають бути вирішені лише питання права. Тому, при відкритті провадження суд розглядав таку справу в порядку спрощеного позовного провадження і визнав недоцільним проведення судового засідання та проводив розгляд даної справи без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами.

Як позивач так і відповідач не подавали клопотань про розгляд справи з викликом сторін.

Натомість, позивач подав клопотання, згідно якого просить суд замінити первісного відповідача належним відповідачем, або ж залучити до участі в справі іншу особу як співвідповідача у випадку, якщо суд прийде до висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача. Відповідь на таке клопотання суд надасть в мотивувальній частині цього рішення.

Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч.ч.2, 3, 4 ст.83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.04.2020 року позивач подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові заяву про вчинення кримінальних правопорушень прокурором Ільницьким М.М. (а.с.5-11). Він просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Листом від 27.04.2020 року, позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у заяві не наведено достатньо відомостей про обставини, які б свідчили про факт вчинення кримінальних правопорушень (а.с.12). Лист був за підписом відповідача.

Вказану відмову позивач оскаржив до слідчого судді в порядку, передбаченому главою 26 КПК України. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 30.04.2020 року, зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться в заяві позивача про вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

З огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд спочатку повинен вирішити, чи є відповідач особою, відповідальною за завдані збитки. В залежності від установленого мають вирішуватись питання про те, чи була завдана моральна шкода та який її розмір.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи - частина перша статті 47 ЦПК України.

У частині першій статті 42 ЦПК України зазначено, що у спорах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Учасниками цивільних відносин, відповідно до статті 2 ЦК України, є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Норми статті 2 ЦК України перебувають у системному взаємозв`язку з положеннями статті 48 ЦПК України, яка визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В силу вимог частини третьої статті 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У справі яка розглядається відповідач є працівником Державного бюро розслідувань та займає посаду начальника слідчого відділу.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначені Законом України «Про державне бюро розслідувань».

Завдання Державного бюро розслідувань визначені у статті 5 цього Закону, повноваження Державного бюро розслідувань передбачені у статті 6 Закону, а за змістом статті Закону України «Про Державне бюро розслідувань» реалізація повноважень Державного бюро розслідувань здійснюється через його уповноважених осіб.

Систему Державного бюро розслідувань відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

При цьому, в силу вимог статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що начальник слідчого відділу в межах компетенції виконує повноваження Державного бюро розслідувань і у правовідносинах з іншими особами виступає як уповноважена особа Державного бюро розслідувань. Така особа не має самостійної процесуальної дієздатності а отже, не може бути стороною у справі.

Вказане узгоджується з положеннями частини першої статті 1172 ЦК України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином позов у даній справі пред`явлено до неналежного відповідача, що відповідно до правових висновків, висловлених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц є підставою для відмови у задоволенні позову.

Що ж стосується клопотання позивача про залучення відповідача, якого суд вважатиме належним, то слід звернути увагу на таке.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц.

Під час розгляду іншої цивільної справи № 404/1853/17 (постанова від 27.01.2021) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

В цій же постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин, суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

З огляду на це, поняття «визначення відповідача» та «встановлення належного відповідача» не є тотожними та мають різне смислове і юридичне значення. Перше, це виключне право позивача, а друге є обов`язком суду.

Натомість, клопотання позивача по суті направлене не стільки на «залучення належного відповідача», скільки на «визначення судом відповідача» і по факту, своїм клопотанням позивач просить суд не просто визначити і залучити з власної ініціативи належного відповідача, але й до виходу в нарадчу кімнату вирішити питання, яке має бути вирішено виключно в нарадчій кімнаті.

Таке клопотання не може вважатись клопотанням про залучення належного відповідача, а отже, у суду не має правових підстав для залучення до справи будь-яких яких інших осіб чи заміни відповідача. Як наслідок, справа розглядалась виключно стосовно того відповідача, якого визначив позивач.

З огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача суд залишає такий позов без задоволення і така обставина звільняє суд від обов`язку вирішувати питання про те, чи була завдана моральна шкода та який її розмір.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову в силу вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавав. Крім того, у своїй першій заяві по суті справи відповідач не навів попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс або очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно, такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позову Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,0 гривень, завданої в результаті незаконних дій відповідача, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича, місцезнаходження: 80033, Львівська область, Червоноградський район, с.Тартаків, вул.Шевченка,42, .

Відповідач: начальник Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові Ніколайчук Григорій Анатолійович, місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.М.Кривоноса,6.

Повний текст судового рішення складено - 26 березня 2021 року.

Суддя Грицко Р.Р.