ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/1214/19

Головуючий у першій інстанції - Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/411/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.,

секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя,

дата та місце складання повного тексту рішення: 09 грудня 2020 року,

м. Носівка,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , земельну ділянку площею 0,2934 га (0,10 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га - для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 , та житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58 кв. м., об`єктами права спільної сумісної власності подружжя; у порядку поділу майна визнати за нею (позивачем) та відповідачем у рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) право власності на зазначене майно.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у період шлюбу з відповідачем, вони за спільні кошти у 2009 році придбали автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я відповідача. Ринкова вартість автомобіля становить 106 400 грн. Під час шлюбу вони також набули у власність земельну ділянку площею 0,2934 га (0,10 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га - для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці спільними зусиллями та за спільні кошти було побудовано житловий будинок загальною площею 58 кв. м. Зазначала, що на даний час вони перебувають у процесі розлучення, відповідач не бажає розділити майно мирним шляхом, а тому вона звернулася до суду.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано земельну ділянку площею 0,2934 га (0,10 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га - для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 , та житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58 кв. м, житловою площею 35,2 кв. м, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину:

- земельної ділянки площею 0,2934 га (0,10 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га - для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 58 кв. м, житловою площею 35,2 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину:

- земельної ділянки площею 0,2934 га (0,10 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га - для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 58 кв. м, житловою площею 35,2 кв. м.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також його поділу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Повернуто ОСОБА_2 з депозитного рахунку Носівського районного суду Чернігівської області грошові кошти в сумі 53 200 грн., які 17 березня 2020 року були ним внесені на рахунок суду через АТ «Ощадбанк» відповідно до квитанції № 78.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване майно було придбано сторонами під час шлюбу, а отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи встановлену законодавством презумпцію рівності часток кожного з подружжя у праві їх спільної сумісної власності, а також те, що сторони у справі не дійшли згоди щодо поділу майна, суд при розподілі майна виходить з того, що їх частки є рівними.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визнання автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також його поділу, суд першої інстанції зазначив, що оскільки вказаний автомобіль було відчужено відповідачем без згоди позивача і не в інтересах сім`ї, то вартість зазначеного автомобіля підлягає врахуванню при поділі майна сторін, а отже позивачка має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля. Врахувавши ч. 1 ст. 13 ЦПК України та те, що позивач заперечує проти отримання грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, не бажає змінювати позовні вимоги, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для присудження позивачу грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля та повернув відповідачу грошові кошти в сумі 53 200 грн, які були внесені ним на депозитний рахунок суду.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не погоджується з вказаним рішенням в частині відмови у визнанні транспортного засобу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вважає його незаконним, постановленим в порушення норм матеріального та процесуального права, та таким, що підлягає скасуванню (зміні) в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що у зв`язку з відчуженням автомобіля, останній неможливо визнати об`єктом права спільної сумісної власності.

Зазначає, що у разі залишення без зміни рішення суду, вона буде позбавлена можливості захистити своє право на отримання грошової компенсації, оскільки суд не визнав автомобіль об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже відсутня правова підстава для отримання грошової компенсації за незаконно відчужений автомобіль, який був придбаний в період шлюбу.

Вказує, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи підстави повернення відповідачу 53 200 грн, сплачених за квитанцією 78 від 17.03.2020 року в рахунок можливої компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу, не навів її доводів відносно того, що сума, яку їй було запропоновано не відповідає ринковій вартості транспортного засобу на день постановлення рішення суду.

Посилається на те, що судом першої інстанції було порушено строки розгляду справи, визначені ст. 210 ЦПК України, чим порушено її право на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й оспорюваних свобод, та, що в свою чергу, сприяло відповідачу у відчужені транспортного засобу, у зв`язку з невиконанням ухвали Носівського районного суду Чернігівської області від 27.08.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін посилаючись на його обґрунтованість. Вказував, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль на день ухвалення рішення не може бути визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки він вибув із власності відповідача. Позивач в свою чергу мала право на грошову компенсації, проте вона заперечувала проти отримання грошової компенсації вартості 1/2 автомобіля, а тому суд вірно відмовив в цій частині позовних вимог позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує зазначене судове рішення лише в частині відмови у визнанні транспортного засобу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, де визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується, тому колегія суддів не переглядає судове рішення в частині задоволених позовних вимог позивача.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (а.с. 5).

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року у справі № 741/511/19 (провадження № 2/741/443/19) було розірвано.

Вбачається, що за час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до наданого позивачкою звіту про оцінку № 017 автотоварознавчого дослідження, складеного 6 серпня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , становить 106 400 грн (а.с. 29-38).

Згідно з договором дарування транспортного засобу № 7441/2020/2283430 від 5 листопада 2020 року ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_5 транспортний засіб марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . На підставі цього договору на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 104-105).

Відповідно до квитанції №78 від 17 березня 2020 року ОСОБА_2 було перераховано на депозитний рахунок Носівського районного суду Чернігівської області грошові кошти в сумі 53 200 грн (а.с. 86).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 цього Кодексу, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У судових справах про поділ майна подружжя, а саме про поділ автомобілів між колишнім подружжям (постанова ВСУ від 07.06.2017 р. у справі №6-2670цс16 та від 18.01.2017 р. у справі №6-2565цс16) ВСУ зазначено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Саме наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки у разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не лише припиняється право, а й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку в спільному майні; з іншого боку, технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

Аналізуючи докази у їх сукупності та встановивши, що відповідач відчужив спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без письмової згоди позивача, на даний час автомобіль перебуває у власності іншої особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що автомобіль не може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та що позивач має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу.

Врахувавши те, що позивачка відмовилася від отримання грошової компенсації вартості 1/2 спірного автомобіля, позовні вимоги не бажала змінювати, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обґрунтовано відмовив в цій частині позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що у разі залишення без зміни рішення суду, вона буде позбавлена можливості захистити своє право на отримання грошової компенсації, оскільки суд не визнав автомобіль об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже відсутня правова підстава для отримання грошової компенсації за незаконно відчужений автомобіль, який був придбаний в період шлюбу, не приймаються апеляційним судом, оскільки оспорюваний автомобіль, як було встановлено був відчужений відповідачем, а тому не може бути визнаний об`єктом поділу спільного майна подружжя, у такому випадку у дружини ОСОБА_1 виникає право на відповідну компенсацію 1/2 частини автомобіля. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було внесено на депозитний рахунок суду 1/2 вартості автомобіля з метою забезпечення гарантії отримання позивачем компенсації. Поділ цінного спільного сумісного майна подружжя, яке було відчужено без письмової згоди одного з подружжя, можливий шляхом присудження одному з подружжя компенсації вартості такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума, яка була їй запропоновано не відповідала ринковій вартості транспортного засобу на день постановлення рішення суду, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ринкова вартість 1/2 оспорюваного автомобіля була розрахована на підставі звіту про оцінку майна № 017, який був складений 06 серпня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 . Вказаний звіт було подано позивачкою при поданні позовної заяви до суду першої інстанції, а проти клопотання відповідача про призначення у справі товарознавчої експертизи позивач заперечувала (а.с. 99-100).

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подають сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не спростувала висновки експерта щодо вартості спірного автомобіля належними та допустимими доказами, а також не подала до суду клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи.

Крім того, ОСОБА_1 інших належних доказів щодо ринкової вартості автомобіля не надала як суду першої, так і апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2020 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуючий: Судді: