Справа № 645/703/21
Провадження № 2/645/1022/21
У Х В А Л А

іменем України

25 березня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шарка О. П., секретаря судових засідань Ятлової Ю.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 втратившими право користування зазначеною квартирою.

Ухвалою судді від 09 лютого 2021 року провадження по справі відкрито, справу призначено до розгляду по суті в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні.

Однак, після відкриття провадження, під час підготовчого судового засідання встановлено, що вона подана без додержання вимог, викладених в ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме: до позовної заяви не додано документ, що підтверджує оплату судового збору.

Разом з позовною заявою подано клопотання про звільнення від сплати судового збору в порядку ст. 136 ЦПК Укераїни та ст. 8 закону України «Про Судовий збір», в обґрунтування якого зазначено, що заявник перебуває у скрутному матеріальному стані, під час пандемії втратив роботу, на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей та не працююча дружина, окрім того, він має сплачувати аліменти ще на двох неповнолітніх дітей.

Частиною 1 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший із батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте, у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Враховуючи, що відстрочка сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а також враховуючи, що в обґрунтування доводів клопотання не надано достатніх доказів на підтвердження того, що на час подачі позову майновий стан заявника перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі та враховуючи відсутність обставин, визначених законом, для відстрочення судових витрат, клопотання про відстрочку сплати суми судового збору задоволенню не підлягає.

Окрмі того, позивачем не надано жодного доказу в обгрунтування свого клопотання.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п. 53), відповідно до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як визначено приписами ч. 1ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Ставки сплати судового збору встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»за подання до суду позивачем фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача з даним позовом складає 908,00 грн.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн. та надати відповідно оригінал платіжного доручення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175і177цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд вважає за можливе у відповідності до п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України надати заявнику строк для усунення виявлених недоліків, а в разі неусунення недоліків будуть застосовані наслідки, передбачені п.8 ч.1ст.257 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 257, 317 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю

Надати позивачу ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю.

Роз`яснити позивачу, якщо у встановлені строки вказані недоліки не будуть усунені, заява буде залишена без розгляду у відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст.257 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко