КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/7556/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шабельніков Андрій Іванович, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ЖЕД № 1 Святошинського району м. Києва про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В Святошинський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_2 (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ЖЕД № 1 Святошинського району м. Києва (далі - відповідачі) про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що в квітні та серпні 2018 року її квартиру АДРЕСА_1 двічі було залито.

Згідно з актом від 27 квітня 2018 року, причиною залиття квартири став прорив стояка труби холодного водопостачання, до якого відсутній доступ внаслідок того, що власник квартири АДРЕСА_2 заклав його плиткою.

В акті від 15 серпня 2018 року причиною залиття вказано пошкодження стояка в АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що трубопровід було залито цементом та закладено облицювальною плиткою.

Внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 пошкоджено оздоблення квартири. Згідно зі Звітом про оцінку розміру матеріального збитку завданого внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , розмір матеріального збитку становить 11 062,00 грн.

При цьому, позивач наголошує на тому, що після затоплення, в квітні 2018 року відповідачі не вжили заходів щодо проведення ремонтних робіт трубопроводу в квартирі АДРЕСА_2 та не виконали негайний припис щодо демонтажу залитого цементом та облицьованого плиткою трубопроводу.

Також, позивач зазначила, що внаслідок залиття квартири, їй було завдано моральну шкоду, зокрема, вона зазнала сильних душевних страждань у зв`язку з пошкодженням її майна. Вказала, що були порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, неможливості нормальних стосунків з оточуючими рідними та близькими, позивач не могла запросити до себе в квартиру гостей, вказувала, що через постійні хвилювання та думки про те, як відновити свою квартиру, тривалий час знаходилась у нервовій та психологічній напрузі, що негативно впливало на відносини в сім`ї та на роботі, вона не може як раніше вільно користуватись своїм майном через те, що всі приміщення фактично зіпсовані, постійно відчувається сирість, волога та запах плісняви, що також створює дискомфорт.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила стягнути солідарно з відповідачів 11 062,00 грн. у відшкодування майнової шкоди та 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, зобов`язати ОСОБА_1 замінити в квартирі АДРЕСА_2 труби гарячого та холодного водопостачання, каналізаційні труби від стелі до підлоги, забезпечити доступ до них, а також, стягнути солідарно з відповідачів 1 542,80 грн. судових витрат, 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 1 375,00 грн. витрат на проведення експертизи.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди - 5 531,00 грн. на відшкодування моральної шкоди - 2 500,00 грн., за відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в сумі 687,50 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 384,20 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 187,50 грн.

Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди - 5 531,00 грн., на відшкодування моральної шкоди - 2 500,00 грн., за відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в сумі 687,50 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 384,20 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 187,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4 100,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шабельніков А.І., оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 рокускасувати частково та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди - 5 531,00 грн., відшкодування моральної шкоди - 2 500,00 грн., відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в сумі 687,50 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 384,20 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 2 187,50 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 400 грн.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 замінити в квартирі АДРЕСА_2 труби гарячого та холодного водопостачання, каналізаційні труби від стелі до підлоги, забезпечити доступ до них рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що надані позивачем докази, а саме: Акти про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 27 квітня 2018 року та 15 серпня 2018 року складені та затверджені начальником ЖЕД-1 Святошинського району міста Києва, копії Дефектних актів від 14 травня 2018 року та 17 серпня 2018 року, Акт огляду пошкодженого майна від 28 серпня 2018 року та Звіт про оцінку матеріального збитку складені з порушенням вимог, встановлених законом, для відповідних документів, тому вказані документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження вимог позивача.

Зазначив, що він не є належним відповідачем у справі. Також вказує, що суд першої інстанції не перевірив належним чином повноваження представника при постановленні ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Мельник С.Р. проти доводів апеляційної скарги заперечила посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Вказала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування в апеляційній скарзі не вказано.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди - 5 531,00 грн., відшкодування моральної шкоди - 2 500,00 грн., відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в сумі 687,50 грн., відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 384,20 грн., відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 2 187,50 грн., а також стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 4 100,00 грн., апеляційна скарга не містить, тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 1 від 05 квітня 2003 року № 10-1498 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4205 (том. 1 а.с. 11).

Згідно з Актом про залиття, аварію, що трапи саль на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 27 квітня 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 залиття відбулось квартирою АДРЕСА_2 , яка розташована на 4-му поверсі. Згідно зі зверненням мешканця АДРЕСА_1 за № 209 від 26 квітня 2018 року на предмет залиття, квартиру було обстежено та встановлено, що залито санвузол. Причиною залиття, вказано порив стояка труби холодного водопостачання, для контролю стану трубопроводу квартири АДРЕСА_2 не має доступу, так як труби закладено плиткою. (том 1 а.с. 16).

З Акту про залиття, аварію, що трапи саль на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 15 серпня 2018 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 трапилось залиття з кв. АДРЕСА_2 . Причиною залиття вказано пошкодження стояка в АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що трубопровід було залито цементним розчином та закладено облицювальною плиткою. (том 1 а.с. 18).

Перелік пошкодженого майна в АДРЕСА_1 зафіксовано в акті огляду пошкодженого нерухомого майна, який було підписано, у тому числі, власником квартири АДРЕСА_2 без застережень (том 1 а.с. 22).

Згідно зі звітом про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі АДРЕСА_1 , розмір матеріального збитку становить 11 062,00 грн.

У листі Першого заступника директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 07 травня 2019 року вказано, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води у місті Києві, і зокрема, в житловому будинку АДРЕСА_1 є ПрАТ «Київводоканал». Інформація про дату введення в експлуатацію системи холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 - відсутня. Строк експлуатації внутрішньобудинкових мереж складає 36 років з дати забудови, інформація про строк експлуатації трубопроводу холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 відсутня. Працівниками житлово-експлуатаційної дільниці № 1 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» 15 серпня 2018 року вжито заходів щодо усунення аварійного водопостачання, що виникло на мережі холодного водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 того ж будинку (місце прориву - санвузол) (том 1 а.с. 59).

В листі Начальника Житлово-експлутатаційної дільниці № 1 від 11 липня 2019 року зазначено, що згідно з актами обстеження про залиття від 27 квітня 2018 року, та від 15 серпня 2018 року причиною залиття було пошкодження труби холодного водопостачання до якого був відсутній доступ для обстеження. Дозвіл мешканців кватири АДРЕСА_2 для проведення робіт по замуруванню труб централізованого водопостачання та каналізації працівниками ЖЕД не надавався. Мешканцю квартири АДРЕСА_2 були надані приписи від 08 лютого 2019 року, 01 березня 2019 року, 06 березня 2019 року, 08 липня 2019 року, але від підпису припису мешканець квартири АДРЕСА_2 відмовився, проте надав доступ для проведення ремонтних робіт по заміні частини труби холодного водопостачання та гарячого водопостачання в перекритті. На час обстеження 10 липня 2019 року протікання трубопроводу не виявлено. Причиною залиття є прорив трубопроводу холодного водопостачання в перекритті до якого відсутній доступ для обстеження, що спричинило залиття квартири АДРЕСА_1 через перекриття в квартирі АДРЕСА_2 . Визначити технічний стан труб надалі не можливо, оскільки труби залиті бетоном та закладено плиткою (том. 1 а.с. 60).

Аналогічну за змістом інформацію зазначено в листах Головного інженеру Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 02 серпня 2019 року (том 1 а.с. 61), від 13 березня 2019 року (том 1 а.с. 62), а також в листі Начальника ЖЕД-1 від 12 березня 2019 року (том 1 а.с. 62 - зворот).

Окрім того, в матеріалах справи наявні приписи № 706 від 01 березня 2019 року (том 1 а.с. 63), № 706 від 06 березня 2019 року (том 1 а.с. 63- - зворот), № 695 від 08 лютого 2019 року (том 1 а.с. 64), про зобов`язання ОСОБА_1 терміново надати вільний доступ до труб центрального водопостачання та каналізації, та докази направлення його ОСОБА_1 поштою.

Також, в матеріалах справи наявний акт від 08 лютого 2019 року щодо неможливості проведення обстеження трубопроводів в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки мешканець цієї квартири не надав доступу для перевірки.

Законом України «Про внесення змін до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» щодо термінів застосування фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері комерційного обліку теплової енергії та водопостачання та до розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо уточнення порядку введення в дію Закону» було викладено пункт 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в такій редакції: «1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 01 січня 2019 року».

Відтак, суд першої інстанції правильно зазначив, що правовідносини які є предметом розгляду у вказаній цивільній справі виникли до введення в дію вищевказаних положень Закону.

Пунктом 22 Рішення Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» від 09 жовтня 2014 року № 270/270 визначено, що Комунальним підприємствам «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва, «Ремонтно-експлуатаційна організація - 10», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 9», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 8», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 7», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 6», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 5», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 4», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 3», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 2», «Ремонтно-експлуатаційна організація - 1» передати новоствореному Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року.

Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Перелік послуг, які надаються керуючими компаніями міста Києва, регулюється розпорядженням КМДА № 442 від 30 квітня 2015 року.

Згідно зі ст. 24 ЖК України, для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією.

Відповідно до ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Наймачі жилих приміщень на умовах і в порядку, що визначаються законодавством Української РСР, повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень, а при звільненні приміщення - здати його в належному стані. Такі ж обов`язки покладаються на членів житлово-будівельного кооперативу.

Якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликана пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або зв`язана з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин, цей ремонт провадиться наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) або за його рахунок.

Перелік робіт, що належать до внутріквартирного поточного ремонту, встановлюється правилами користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території та Типовим договором найму жилого приміщення.

Згідно з п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей в квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком Святошинського районного суду міста Києва щодо доведеності факту залиття квартири позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок вказаного залиття, позивачу було спричинено матеріальні збитки, розрахунок яких не спростовано. В свою чергу, відповідачами не доведена відсутність їхньої вини в залитті зазначеної квартири. Доведеним також є факт того, що залиття відбулось через порив стояка труби холодного водопостачання, при цьому, судом першої інстанції встановлено, що для контролю стану трубопроводу квартири АДРЕСА_2 не було доступу, так як труби закладено плиткою.

Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 слід зазначити, наступне.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

У відповідності до приписів статті 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Отже, з моменту першого затоплення, ОСОБА_1 знав про необхідність надати доступ до стояка холодного водопостачання і про затоплення квартири позивача з цих причин, проте, як підтверджується актом про залиття в серпні, так само, як і наявність приписів, не вживав заходи щодо надання доступу представникам відповідача до інженерних конструкцій.

Окрім цього, обізнаність відповідача зі змістом актів, підтверджується, підписанням акту огляду пошкодженого майна від 28 серпня 2018 року.

Окрім того, до матеріали справи не додано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вживались заходи з надання доступу до забетонованого обладнання.

Статтею 1166 ЦК Українивизначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Неналежне виконання власником квартири АДРЕСА_2 обов`язку з утримання квартири, свідчить про наявність його вини у заподіянні шкоди власнику нижче розташованої квартири внаслідок її залиття.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що завдана позивачу шкода внаслідок залиття її квартири повинна бути стягнута з відповідачів ОСОБА_1 , КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», в рівних долях по 5 531,00 грн. є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи.

Щодо позовних вимог до відповідача - ЖЕД №1 слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Частиною третьою статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача.

При цьому, ЖЕД № 1 є житлово-експлуатаційною дільницею Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», тобто підрозділом комунального підприємства, відтак, позовні вимоги до ЖЕД № 1 окремому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 замінити труби гарячого та холодного водопостачання та забезпечити доступ до них, колегія суддів погоджується з висновком Святошинського районного суду міста Києва про те, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не конкретизовано про яке саме обладнання йде мова, не надано відомостей щодо наявності спору на час звернення до суду.

З приводу відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Так, позивач оцінює моральну шкоду, спричинену їй залиттям квартири у розмірі 5 000 грн., посилаючись на те, що неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання, спричиняє їй не лише моральні страждання, а ще й змушує звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу та емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, тощо.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому, у відповідності до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, тривале знаходження в стані стресу, та зниження якості проживання, небажання відповідачів добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що висновок Святошинського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 , моральної шкоди у розмірі 2 500,00 грн. ґрунтується на вимогах закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з нормами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У ст. 12 ЦПК України вказано, що, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Приписами ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо залиття її квартири, , та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог є правильним та підтверджується матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що надані позивачем докази, а саме: Акти про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 27 квітня 2018 року та 15 серпня 2018 року складені та затверджені начальником ЖЕД-1 Святошинського району міста Києва, копії Дефектних актів від 14 травня 2018 року та 17 серпня 2018 року, Акт огляду пошкодженого майна від 28 серпня 2018 року та Звіт про оцінку матеріального збитку складені з порушенням вимог, встановлених законом, для відповідних документів, тому вказані документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження вимог позивача є безпідставними та ґрунтуються на власному розумінні апелянтом норм права.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не перевірив належним чином повноваження представника при постановленні ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом, на підтвердження повноважень адвоката Ярошенко О.М. представляти інтереси ОСОБА_2 , до позовної заяви додано ордер серії КВ № 399906, договір про надання правової допомоги від 07 лютого 2019 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію посвідчення адвоката.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Святошинського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, при вирішенні вказаної цивільної справи, Святошинським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шабельніков А.І., без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шабельніков Андрій Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар