П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Київ

Справа № 22-4860 Головуючий у 1-й інстанції: Майбоженко А. М. Унікальний № 756/7972/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Півторака Тараса Олеговича в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» Алієва Гусейна Азіза Огли, третя особа: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування), про визнання протиправними дій щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень,-

у с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» Алієва Гусейна Азіза Огли, третя особа: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування), про визнання протиправними дій щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, в якому просила визнати незаконними дії АТ «Укрсоцбанк» та Державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусейна Азіза огли щодо реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк», яка була здійснена 22 січня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номером запису про право власності: 30007551, визнати незаконним рішення, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» та здійсненні 22 січня 2019 року запису про право власності № 30007551, скасувати рішення Державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусейна Азіза огли, індексний номер 45217443 від 25 січня 2019 року про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.3-8).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 01 серпня 2007 між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки № 02-10/2709, відповідно до умов якого позивачем передано в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Іпотекою було забезпечено виконання грошових зобов`язань за Договором кредиту №10-29/3898 від 01 серпня 2007 року.

22 січня 2019 державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейном Азізом огли було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 45217443 від 25 січня 2019 року, відповідно до умов якого права власності на дану квартиру перейшло до АТ «Укрсоцбанк».

Позивач вважав вказану дію незаконною і протиправною, оскільки у даній квартирі зареєстровано місце проживання малолітньої онуки позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак згоди органу опіки і піклування на відчуження майна отримано не було.

Крім того, вартість предмета іпотеки не була погоджена з іпотекодавцем і не відповідає середній ціні.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності, є спірним, а тому питання про її розмір мало б бути вирішено на підставі рішення суду.

Також вказувала на відсутність укладеного з відповідачем договору про задоволення вимог іпотекодержателя, те, що їй не було направлено повідомлення про порушення зобов`язання, і те, що спірна квартира не може бути відчужена у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусейна Азіза Огли, третя особа: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування), про визнання протиправними дій щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень задоволено.

Визнано незаконними дії АТ «Укрсоцбанк» та Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» Алієва Гусейна Азіза огли щодо реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк», яка була здійснена 22 січня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номером запису про право власності: 30007551.

Визнано незаконним рішення, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» та здійсненні 22 січня 2019 року запису про право власності № 30007551.

Скасовано рішення Державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусейна Азіза огли, індексним номер 45217443 від 25 січня 2019 року про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн 20 коп.

Стягнуто з Державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусейна Азіза Огли на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Півторак Т. О. в інтересах АТ «Альфа-Банк»подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (а. с. 210-218).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Головко Д. В., вказує, що скаржником в апеляційній скарзі не наведено жодних посилань, доводів чи міркувань щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції, не вказано ніяких нових обставин або доказів, що підлягають встановленню, не зазначено жодних заперечень проти доказів, поданих позивачем до суду першої інстанції та наданих Департаментом з питань реєстрації КМДА реєстраційної справи № 000. Вказує, що нерухоме майно позивача підпадає під дію ЗУ № 1304-VII.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: адвоката Півторака Т. О., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника ОСОБА_1 , адвоката Коротю Р. О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.

01 серпня 2007 року між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки № 02-10/2709, відповідно до умов якого позивачем передано в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Іпотекою було забезпечено виконання грошових зобов`язань за Договором кредиту № 10-29/3898 від 01 серпня 2007 року.

22 січня 2019 року державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейном Азізом огли було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 45217443 від 25 січня 2019 року, відповідно до умов якого права власності на дану квартиру перейшло до АТ «Укрсоцбанк». Як зазначено у даних Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно, таке рішення було прийнято на підставі: доказ вручення повідомлення б/н, виданий 23 листопада 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк», повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та №: К/И/УСБ/Б, виданого 10 листопада 2018 року АТ «Укрсоцбанк», Договір кредиту № 10-29/3898 від 01 серпня 2007 року та Договору іпотеки № 02-10/2709 від 01 серпня 2007 року.

Судом отримано копії матеріалів реєстраційної справи №000, згідно даних якої 22 січня 2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до державного реєстратора Алієва Г. А. о. із заявою про реєстрацію виникнення права власності, до якої було додано копію Договору іпотеки № 02-10/2709 від 01 серпня 2007 року, Договору кредиту № 10-29/3898 від 01 серпня 2007 року, довіреності на представника, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання № К/И/УСБ/Б від 10 листопада 2018 року.

У судовому засіданні 20 листопада 2019 року районний суд замінив відповідача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (а. с. 54).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 районний суд, зокрема, виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, передана банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, використовується позивачем як місце постійного проживання її та членів її сім`ї, загальна площа квартири становить 62,2 кв. м, на неї не можливо звернути стягнення у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а. с. 202-206).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених ст. 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

При звернені стягнення на предмет іпотеки відповідачем АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» не було перевірено чи не поширюється мораторій на іпотечне майно та не надано суду доказів на підтвердження того, що на предмет іпотеки не поширюється вказаний закон. ОСОБА_1 зазначила, що квартира, яка є предметом іпотеки, має загальну площу 62,20 кв. метрів, є єдиним нерухомим майном та місцем проживання позивача та її родини.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, адже звернення стягнення було у добровільному порядку, оскільки сторони погодили умови договору та доводи про те, що позивач погодила всі умови іпотечного договору, в тому числі іпотечне застереження та підтвердила свою згоду на передачу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки у випадку виникнення у нього такого права, з посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2012 року в справі № 21-236а12, від 24 травня 2017 року в справі № 6-1388цс16, від 30 березня 2016 року № 6-1851 цс 15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року № 760/16916/14-ц, від 31 січня 2018 року в справі № 9140/6592/16, від 31 липня 2018 року в справі № 826/9658/15, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.

Одночасно апеляційний суд зауважує, що при вирішенні цього питання районний суд правильно керувався висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.

У даній справі майно, що є предметом іпотеки, так само вибуло з власності іпотекодавця без згоди позивача ОСОБА_1 , як власника.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Оскільки, як вже зазначено вище, є правильним висновок районного суду про те, що квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, передана банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, використовується позивачем як місце постійного проживання її та членів її сім`ї, загальна площа квартири становить 62,2 кв. м, а тому на неї не можливо звернути стягнення у відповідності до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», інші доводи апеляційної скарги, які стосуються висновків районного суду щодо дотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку та наявності між сторонами іпотечного застереження, не мають вирішального значення для вирішення даного спору, тому не потребують окремої оцінки апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Півторака Тараса Олеговича в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 26 березня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома