Ухвала

Іменем України

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 369/16418/18

провадження № 61-3903ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, якою рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 34 сесії 5 скликання №8/4 від 29 січня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ». Витребувано на користь держави в особі ДП «Київське лісове господарство» з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0190, загальною площею 0,1626 га, яка розташована в адміністративних межах Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Заява обґрунтована тим, що під час прийняття рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області було враховано доводи ОСОБА_1 про те, що при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності і на цій підставі відмовлено у задоволенні позовних вимог. Однак суд апеляційної інстанції вказав, що: ДП «Київське лісове господарство», яке відповідно до матеріалів лісовпорядкування є постійним користувачем земельної ділянки, та Київському обласному та по місту Києву управлінню лісового та мисливського господарства про факт порушення інтересів держави внаслідок видачі рішення Крюківщинською сільською радою № 8/4 від 29 січня 2010 року відомо не було, оскільки оспорюване рішення приймалося без їх участі. Лише в листі ДП «Київське лісове господарство» №02-733 від 18 вересня 2017 року підприємство зазначило про обставини порушення прав держави, що вказували на відведення спірної ділянки за рахунок земель лісогосподарського призначення.

Зазначав, що на дату звернення з заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року за нововиявленими обставинами ситуація змінилась, так як стали відомі обставини, які спростовують необізнаність ДП «Київське лісове господарство» про факт порушення інтересів держави. 09 грудня 2020 року від ДП «Київське лісове господарство» було отримано лист-відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з додатками №09-883 від 04 грудня 2020 року та була надана копія акту обстеження від 17 серпня 2005 року, відповідно до якого була обстежена земельна ділянка, площею 0,13 га, Васильківського лісництва в кварталі 1 виділ 20, яка без згоди лісокористувача була приєднана до садиби жителя АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , про що складено протокол про лісопорушення. Згідно матеріалів таксації це лісові культури сосни віком 55 р. лісів 1 групи. Обслідувана ділянка знаходиться на узліссі і не була покрита лісом. При таксації її не було виділено із-за малого розміру та відсутності інструментального відмежування. Враховуючи, що земельна ділянка знаходиться практично в межах с. Крюківщина і уже використовується ОСОБА_3 , комісія вважає можливим передачі її до земель запасу сільської ради за умови відшкодування збитків землекористувачу та сплати штрафу за адмінпорушення згідно діючого лісового законодавства.

Вказував, що також було надано копію листа на адресу голови Крюківщинської сільської ради №02-318 від 22 серпня 2005 року про те, що ДП «Київський лісгосп» вважає можливим передачу цієї ділянки, а саме: в кв. 1 виділ 20, площею 0,13 га Васильківського лісництва, до земель запасу для потреб територіальної громади села, при умові відшкодування збитків землекористувачу ДП «Київський лісгосп» громадянами в інтересах яких вилучається земельна ділянка лісового фонду. Листом №09-883 від 04 грудня 2020 року ДП «Київське лісове господарство» вказало, що до 2014 року земельна ділянка обліковувалася виділом 20. Підставами зміни номеру на 26 стали матеріали лісовпорядкування 2014 року. У листопаді 2020 року від Крюківщинської сільської ради було отримано матеріали справи надання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність, які, окрім іншого, містять рішення 11 сесії 5 скликання, яким було вирішено внести до рішення 29 сесії 4 скликання від 26 листопада 2005 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га в АДРЕСА_1 » такі зміни: в пункті 1 площу земельної ділянки «0,13» замінити на площу «0,1626 га». В обґрунтуванні такого рішення було вказано, що дана земельна ділянка фактично складає 0,1626 га, а не 0,13 га.

Зазначав, що про те, що мова йде про одну й ту саму ділянку, свідчить надане викопіювання з генерального плану с. Крюківщина та наявні в матеріалах справи викопіювання та кадастрові плани. Вважає, що з огляду на надані документи можна прийти до висновку, що ДП «Київський лісгосп» в 2005 році було відомо про фактичне користування цією спірною ділянкою попереднім власником ОСОБА_3 і ця ділянка була передана в землі запасу сільської ради, однак даний факт був прихований в ході розгляду даної справи і ніяк не міг бути відомим ані ОСОБА_1 , ані суду. Посилалася на те, що у випадку надання вказаних документів під час розгляду справи суд міг би пересвідчитися в законності прийнятого рішення судом першої інстанції та відмовити в задоволенні апеляційної скарги з огляду на законність рішення Крюківщинської сільської ради щодо надання у власність ділянки ОСОБА_1 та пропуск строку позовної давності зі звернення з позовом. Подані докази на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є нововиявленими обставинами, оскільки мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, про їх наявність ОСОБА_1 стало відомо тільки 09 грудня 2020 року.

Оскарженою ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року за нововиявленими обставинами відмовлено. Постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року залишено в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, можуть вплинути на висновки суду про права й обов'язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені судом, який ухвалював це рішення, не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд зазначеного рішення, та стали відомі тільки після його ухвалення. Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Апеляційний суд зазначив, що у постанові Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 рокупри задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ДП «Київське лісове господарство», Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, апеляційний суд виходив з того, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:0190, загальною площею 0,1626 га, яка розташована в адміністративних межах Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відносилась до земель лісогосподарського призначення державної власності і перебувала у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», що підтверджується картографічними матеріалами. ДП «Київське лісове господарство» згоди на її вилучення не надавало. Відведення рішенням 34 сесії 5 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 січня 2010 року № 8/4 у приватну власність спірної земельної ділянки для цілей, не пов`язаних з веденням лісового господарства, а саме для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель лісогосподарського призначення суперечить положенням статей 20, 84, 122, 149 ЗК України та статей 16, 57 ЛК України, оскільки, у тому числі, змінено цільове призначення лісогосподарських земель без погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства та без попереднього прийняття відповідного рішення. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння поза волею ДП «Київське лісове господарство», тому наявні правові підстави для її витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 . У постанові вказано, що прокурору про порушення положень законодавства при передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки стало відомо лише у 2017 році при здійсненні представницької діяльності за результатами опрацювання інформації різних органів державної влади, місцевого самоврядування, установ та організацій. ДП «Київське лісове господарство» також не було відомо про прийняття оскаржуваного рішення сільською радою, так як воно приймалося без їх участі. Доказів зворотного матеріали справи не містять та відповідачами не надано, тому строк позовної давності, про застосування якого заявили відповідачі, ними не пропущено.

Апеляційний суд вказав, що звертаючись із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 як на нововиявлені обставини посилалася, зокрема на: копію акту від 17 серпня 2005 року, копію листа ДП «Київський лісгосп» від 22 серпня 2005 року №02-318, копію рішення 11 сесії 5 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від серпня 2007 року «Про внесення змін в рішення сесії 4 скликання від 26 листопада 2005 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 », копію викопіювання з генерального плану с. Крюківщина, копію листа директору ДП «Київлісгосп» від 09 серпня 2005 року №398 та вказувала на те, що з огляду на надані документи можна прийти до висновку, що ДП «Київський лісгосп» в 2005 році було відомо про фактичне користування спірною ділянкою попереднім власником ОСОБА_3 і ця ділянка була передана в землі запасу сільської ради, однак даний факт був прихований в ході розгляду даної справи і ніяк не міг бути відомим ані ОСОБА_1 , ані суду. Рішенням 11 сесії 5 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від серпня 2007 року «Про внесення змін в рішення сесії 4 скликання від 26 листопада 2005 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 » було вирішено внести до рішення 29 сесії 4 скликання від 26 листопада 2005 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га в АДРЕСА_1 » такі зміни: в пункті 1 площу земельної ділянки «0,13 га» замінити на площу «0,1626 га». З вказаного рішення вбачається, що підставою для його прийняття була заява ОСОБА_1 про внесення змін в рішення 29 сесії 4 скликання від 26 листопада 2005 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,13 га в АДРЕСА_1 » в площі земельної ділянки, яка фактично складає 0,1626 га. Отже, вказана обставина існувала на час постановлення оскаржуваного судового рішення, про прийняття рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від серпня 2007 року «Про внесення змін в рішення сесії 4 скликання від 26 листопада 2005 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 » ОСОБА_1 знав, оскільки саме він подавав заяву на розгляд ради та останній міг надати вказане рішення при розгляді даної справи та/або заявити клопотання про його витребування в установленому процесуальним законом порядку.

Апеляційний суд зазначив, що також не є нововиявленими обставинами: копія акту від 17 серпня 2005 року, копія листа ДП «Київський лісгосп» від 22 серпня 2005 року №02-318, копія викопіювання з генерального плану с. Крюківщина, копія листа директору ДП «Київлісгосп» від 09 серпня 2005 року №398, оскільки заявником не доведено, що вказані документи стосуються спірної земельної ділянки. При цьому, у судовому засіданні апеляційного суду представник ДП «Київське лісове господарство» пояснив, що у вказаних документах йде мова про іншу земельну ділянку. Крім того, у пункті 3 листа ДП «Київське лісове господарство» від 04 грудня 2020 року №09-883, який був направлений адвокату Фареник О. П., зазначено, що викопіювання земельної ділянки, площею 0,13 га, не відповідає площі 0,1626 га та конфігурації станом на 2005 рік. Тому колегія суддів зробила висновок, що наведені обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України. Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови апеляційного суду та користуючись правом на перегляд рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 фактично вимагає перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення задля нового судового розгляду.

09 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для нового розгляду до цього суду.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що в обґрунтуванні рішення 11 сесії 5 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було указано, що земельна ділянка фактично складає 0,1626 га, а не 0,13 га. Те, що мова йде про одну й ту саму земельну ділянку свідчить надане викопіювання з генерального плану с. Крюківщина та наявні в матеріалах справи викопіювання та кадастрові плани. З огляду на надані від ДП «Київське лісове господарство» документи можна дійти висновку, що ДП «Київський лісгосп» в 2005 році було відомо про фактичне користування спірною ділянкою попереднім власником ОСОБА_3 і ця ділянка була передана в землі запасу сільської ради, однак даний факт був прихований в ході розгляду даної справи і ніяк не міг бути відомим ні ОСОБА_1 , ні суду. У випадку надання вказаних документів під час розгляду справи суд міг би пересвідчитися в законності прийнятого рішення судом першої інстанції. Судом не було взято до уваги, що подані документи, які були долучені до листа ДП «Київське лісове господарство» від 04 грудня 2020 року стосувалися взаємовідносин попереднього користувача спірною земельною ділянкою і ніяким чином не могли бути відомими ОСОБА_1 на момент розгляду справи. Висновок апеляційного суду з приводу того, що у наданих документах мова йде про іншу земельну ділянку ґрунтується виключно на усному твердженні представника ДП «Київське лісове господарство» і не підтверджується жодними письмовими доказами. Лист ДП «Київське лісове господарство» від 04 грудня 2020 року пояснює невідповідність у розмірах земельної ділянки та доводить факт того, що мова йде про одну й ту ж саму земельну ділянку, однак судом це не було належним чином досліджено, що призвело до неправильних висновків. Судом також не було взято до уваги, що відносини, про які йде мова в листі ДП «Київське лісове господарство» від 04 грудня 2020 року та додатках до нього, існували до звернення ОСОБА_1 до сільської ради з проханням виділити йому земельну ділянку у власність. Ці відносини виникли між ОСОБА_3 та ДП «Київлісгосп» і не могли бути відомі ОСОБА_1 на момент розгляду справи. Наявність цих відносин, а також той факт, що ДП «Київлісгосп» було відомо про користування спірною земельною ділянкою ще в 2005 році свідчить про пропущення строку позовної давності для звернення з цим позовом. Подані докази доводять той факт, що ДП «Київлісгосп» на той час не заперечувало про передачу земельної ділянки у землі запасу сільської ради, однак цей факт було приховано в ході судового розгляду та було введено в оману позивача, що як наслідок призвело до винесення незаконного рішення. ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що якщо у суду виникли сумніви щодо того, що мова йде не про одну і ту ж саму, а різні земельні ділянки в документах, це свідчить про неповне дослідження усіх поданих доказів і потребувало нового дослідження, тобто нового розгляду і тому були підстави для задоволення заяви про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук