Єдиний унікальний номер 233/1033/20
Номер провадження 22-ц/804/616/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Мартиненко В.С. в місті Костянтинівці Донецької області, повне судове рішення складено 10 грудня 2020 року, в справі номер 233/1033/20 за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії з передання земельної ділянки власнику,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії з передання земельної ділянки власнику, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Костянтинівської районної державної адміністрації за №505 від 10.11.2003 року «Про надання земельних часток паїв для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам власникам земельних сертифікатів АФ «Колос» розглянуто технічний звіт та затверджено схему розподілу земель, які підлягають паюванню колективної власності АФ «Колос».

На підставі розпорядження позивачкою отримано Державний акт на право приватної власності на земельні ділянки із кадастровими номерами :17:000:0007 (рілля), :15:000:0006 (пасовище).

Наявність Державного акту на право приватної власності на земельні ділянки та існування присвоєних кадастрових номерів на ці ділянки заперечуються адміністратором ЦНАП при Костянтинівській районній державній адміністрації (лист № 38/10-11 та № 37/10-11) з посиланням на те, що земельні ділянки відсутні в національній кадастровій системі.

Тому вважає, що держава в особі Костянтинівської районної державної адміністрації незаконно не визнає та/або заперечує існування у неї приватного права на вищезазначені земельні ділянки.

Просила суд визнати за нею право власності на об`єкти нерухомого майна земельні ділянки із кадастровими номерами :17:000:0007 (рілля), :15:000:0006 (пасовище), які зазначені в Державному акті серії ДН №049588, виданому Костянтинівською районною державною адміністрацією 26 січня 2004 року, що знаходяться на території Костянтинівського району Донецької області, та зобов`язати відповідача Костянтинівську районну державну адміністрацію передати позивачу зазначені земельні ділянки.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити дії з передання земельної ділянки власнику відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Суд через обмежене тлумачення законодавства та нерозуміння особливостей правового статусу об`єктів нерухомого майна земельних ділянок, ототожнює підставу виникнення права і реалізацію такого права власником.

Висновок суду є помилковим, внаслідок нерозуміння юридичних норм, які законодавцем визначають підстави виникнення права та можливості набути/зареєструвати право на певний об`єкт нерухомості. Помилковість визначається ігноруванням судом першої інстанції положень спеціальної статті Земельного Кодексу України.

Судом надано перевагу приписам нормативно-правового акту над нормами законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання нею 13 березня 2021 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 73).

Представник відповідача Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.

3 березня 2021 року судову повістку про дату, час і місце розгляду справи відповідно до довідки АТ «Укрпошта» повернуто до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 68).

Відповідач Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області та її представник не повідомили суд про зміну свого місця проживання або місцезнаходження. Тому, згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка вважається доставленою.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся учасників справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 10.11.2003 року №505 про надання земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам власникам земельних сертифікатів АФ «Колос» затверджено схему розподілу земельних ділянок, які підлягають колективної власності АФ «Колос», надано земельні частки (паї) у власність громадянам, які виявили бажання вийти з членів АФ «Колос» Новодмитрівської сільської ради у розрізі власників землі, угідь та часу використання згідно додатку, вирішено видати державні акти на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6).

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДН №049588, виданим 26 січня 2004 року на підставі розпорядження Костянтинівської райдержадміністрації від 10 листопада 2003 року №505, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :17:000:0007, :15:000:0006, загальною площею 8,65 га, розташованих на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с. 5).

З листів за №38/10-11 та №37/10-11 ЦНАП при Костянтинівській районній державній адміністрації від 09 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено щодо надання адміністративної послуги про надання відомостей з державного земельного кадастру з кадастровими номерами :17:000:0007 та :15:000:0006 у зв`язку з тим, що земельні ділянки відсутні в національній кадастровій системі (а.с. 7, 8).

З архівного витягу з додатку до розпорядження голови районної державної адміністрації від 10.11.2003 року №505 видно, що в списку громадян, які вийшли з членів АФ «Колос» Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району та площі земель, які надаються їм у власність є відомості за №6 щодо ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 0:17:000:0007 (рілля), 0:15:000:0006 (пасовище), загальна площа 8,65 га, з них ріллі 3,42 га, пасовище 5,23 га (а.с. 10).

Новодмитрівська сільська рада Костянтинівського району надала інформаційну довідку про те, що перешкоди щодо земельних ділянок у ОСОБА_1 в тому, що на землях, які належать їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку зареєстрований ОСОБА_2 (кадастровий номер :17:000:0041, площею 3,4200 га), по факту землі даних громадян розташовані в одному лоті № НОМЕР_1 , але в різних місцях і кожен з громадян має свою ділянку, помилка виникла в документації, сталася накладка земельних ділянок у публічній карті України. Пасовище в публічну карту України не внесені, накладки немає, потрібен обмінний файл для внесення даних в публічну карту України. ОСОБА_1 сільською радою надано викопіювання щодо місця розташування даних земельних ділянок відповідно робочого інвентаризаційного плану Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю Земельно-кадастровим центром у 2012 році (а.с. 69).

Листом від 23.07.2020 року №В-361/1-350/6-20 Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повідомило ОСОБА_1 про необхідність виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), оскільки технічна документація із землеустрою, на підставі якої видавався державний акт в управлінні відсутня, а згідно чинним законодавством у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель (а.с. 88).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка (рілля) :17:000:0007, проте з Публічної кадастрової карти України вбачається, що у місці розташування вказаної земельної ділянки знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :17:000:0041, яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Також з технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та з Публічної кадастрової карти України випливає, що на землі поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :15:000:0005, яка належить ОСОБА_3 , не обліковується жодної земельної ділянки з кадастровим номером, в тому числі відсутні відомості про земельну ділянку (пасовище) з кадастровим номером :15:000:0006, яка належить ОСОБА_1 (а.с. 119-125).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано передвчасний спосіб захисту своїх прав.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 10.11.2003 року №505 про надання земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам власникам земельних сертифікатів АФ «Колос» затверджено схему розподілу земельних ділянок, які підлягають колективної власності АФ «Колос», надано земельні частки (паї) у власність громадянам, які виявили бажання вийти з членів АФ «Колос» Новодмитрівської сільської ради у розрізі власників землі, угідь та часу використання згідно додатку, вирішено видати державні акти на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 одержала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН №049588, відповідно до якого позивачка є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :17:000:0007, :15:000:0006, загальною площею 8,65 га, розташованих на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

З листів за №38/10-11 та №37/10-11 ЦНАП при Костянтинівській районній державній адміністрації від 09 липня 2019 року вбачається, що спірні земельні ділянки відсутні в національній кадастровій системі

З 01 січня 2013 року набули чинності зміни до Земельного Кодексу України, зокрема ст. 126 викладено в новій редакції, згідно з якою право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До загальних засад державної реєстрації прав статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» віднесена, зокрема обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (п. 2).

За приписами ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1).

Згідно з п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», усі державні акти, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними, не залежно від наявності чи відсутності кадастрового номера.

Згідно з п. 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.

У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 115 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

Встановлено, що система містить відомості про земельну ділянку за іншим кадастровим номером, належну іншій особі в межах спірних земельних ділянок, належних позивачці.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої

влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Способи захисту цивільних прав, у тому числі способи захисту прав на земельні ділянки, передбачено нормами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

З огляду на те, що належні позивачу спірні земельні ділянки в національній кадастровій системі відсутні, що підтверджено листами від 09 липня 2019 року №37/10-11 та №38/10-11 ЦНАП при Костянтинівській районній державній адміністрації, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі №540/861/16-ц провадження № 14-660цс19.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення предмету спору, а саме: у визнанні судом права особи на отримання конкретних ділянок, що в сукупності з іншими вимогами матиме наслідком установлення права, зміну правовідношення, є безпідставними.

Оскільки запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і є тим підтвердженням факту набуття, зміни чи припинення речових прав. Саме із запису речових прав у реєстрі, тобто власне державної реєстрації, і виникає за загальним правилом відповідне речове право.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог чинного законодавства України перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Суддя: