Ухвала

22 березня 2021 року

місто Київ

справа № 520/5386/15-ц

провадження № 61-3496ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивачів

ОСОБА_2 у квітні 2015 року звернулася до суду з позовом про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння.

Також ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року змінено в частині обчислення строку щодо обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року залишено без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 02 березня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:

- оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права;

- судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 283/2065/14-ц (провадження № 61-19098св18). Відповідно до зазначеного висновку при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. У зазначеній справі суд касаційної інстанції здійснював оцінку доводів про те, що ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правову допомогу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не вирішив це питання при ухваленні рішення по суті за наявності доказів витрат на професійну правничу допомогу. Заявник зазначає, що у строки, визначенні статтею 141 ЦПК України, ОСОБА_1 надано суду докази на підтвердження надання правової допомоги та витрат, які мають бути сплачені заявником;

- суд першої інстанції застосував положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який втратив чинність.

Таким чином, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначена та підстава, яка згадана у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

IІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Київського районного суду м. Одеси цивільну справу № 520/5386/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко