Справа № 446/561/20 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/3452/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю ОСОБА_1 ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 жовтня 2020 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 листопада 2013 року, починаючи з 16 березня 2020 року.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, її належним чином не викликано для участі у судовому засіданні, судом першої інстанції не взято до уваги її доводи.

Стверджує, що з тексту оскаржуваного рішення неможливо встановити ні предмет, ні підстави, ні докази які подавалися або досліджувалися судом.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 листопада 2013 р. з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолініх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до їх повноліття.

Звертаючись із позовом до ОСОБА_2 , позивач просив звільнити його від сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки такі проживають з ним і перебувають на його утриманні та стягувати аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підтвердження своїх позовних вимог надав акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та місця проживання, з якого убачається, що дочка ОСОБА_7 і син ОСОБА_8 проживають із ним за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його утриманні (а.с. 9).

Крім того, позивачем надано довідку Веринського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів від 06 березня 2020 р., про те, що син ОСОБА_5 навчається в даному навчальному закладу з 02 вересня 2019 р. по даний час, а також довідку Новороздільсього професійного ліцею від 06 березня 2020 р. про те, що донька ОСОБА_9 навчається в даному навчальному закладі з 06 вересня 2019 р. по даний час (а.с. 10).

Судом першої інстанції досліджено дані докази та дана їм оцінка.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом ч. 1 ст. 192 цього Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність звільнення позивача від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 , так як такі проживають із ним та перебувають на його утриманні, що підтверджується належними доказами, а відтак стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання двох дітей, які не проживають із матір`ю є порушенням прав як дітей так і позивача у розумінні ст. 179 СК України.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 6 від 19 лютого 2021 р.. поданого відповідачкою, убачається, що син ОСОБА_8 , зі слів матері, проживає із батьком на час навчання у школі, однак доказів, що син проживає із нею апелянт не надала. Місце проживання дочки ОСОБА_7 в акті зазначено с. Колоденці, проте апелянтом не доведено, що донька проживає з матір`ю.

До того ж із вказаного акту не убачається, хто видав цей акт, не зазначено посад, а лише прізвища осіб, крім соціального інспектора, які підписали акт про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Із довідки «Львівського вищого професійного училища торгівлі та сфери послуг» від 26 лютого 2021 р. убачається, що ОСОБА_4 навчається на даному навчальному закладі з 20 листопада 2020 по 30 червня 2022 і не перебуває на повному державному забезпеченні, проте дані докази не дають підстав вважати, що донька ОСОБА_7 проживає з матір`ю.

Інших доказів, які б підтверджували факт проживання сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_7 із матір`ю ОСОБА_2 не надала, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Натомість, позивачем на підтвердження того, що син та донька проживають із батьком надано суду першої інстанції належні підтверджуючі докази.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що з тексту оскаржуваного рішення неможливо встановити ні предмет, ні підстави, ні докази які подавалися або досліджувалися судом, оскільки із матеріалів справи випливає, що судом досліджувались усі обставини справи і дана належна оцінка усім доказам.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про стягнення із позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 всіх видів заробітку, яка проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.