Єдиний унікальний номер 235/1641/20
Номер провадження 22-ц/804/387/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року

м. Бахмут

справа № 235/1641/20

провадження № 22-ц/804/387/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.

при секретарі Цимбал Д.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення сум банківського вкладу (суддя Назаренко Г.В.), ухваленого в приміщенні суду в місті Покровськ Донецької області,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ПАТ «Промінвестбанк») про стягнення сум банківського вкладу.

Позов мотивовано тим, що позивачі мали з відповідачем довготривалі відносини і неодноразово вносили кошти на банківський вклад на своє ім`я.

13 вересня 2005 року ОСОБА_1 в черговий раз внесла у банківську установу відповідача (касу сектора вкладних операцій Філії «Пролетарське відділення Промінвестбанку в м. Донецьку») грошові кошти у сумі 3 537,00 доларів США на рахунок № У2ВН-18, що підтверджується ощадною книжкою, виданою відповідачем на її ім`я. У подальшому вона неодноразово вносила на депозитний рахунок грошові кошти в іноземній валюті доларах США. Останній раз нею було внесено 3 серпня 2008 року на депозитний рахунок 60 000,00 доларів США. Кошти з депозитного рахунку вона знімала тільки один раз 11 жовтня 2008 року в сумі 40 000 доларів США, після чого залишок коштів в іноземній валюті склав 522 773,00 доларів США.

16 січня 2009 року ОСОБА_2 внесла у банківську установу відповідача (касу сектора вкладних операцій Філії «Пролетарське відділення Промінвестбанку в м. Донецьк») грошові кошти в сумі 87 504 грн. В цей же день між нею та відповідачем було укладено договір про банківський вклад «Різдвяний» № 334301/00/У1Рі-67, відповідно до п.2.1, 2.2, якого банк прийняв від неї на зберігання депозит в сумі 87 504 грн під 22% річних строком дії 3 місяці з 16 січня 2009 року по 16 квітня 2009 року. Окрім того, відповідно до п.п.4.1.2 п.4.1 Договору вкладу їй була видана ощадна книжка до рахунку № НОМЕР_1 .

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою про надання їй виписки про рух грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_2 . Листом від 06.07.2009р. № 04-02/1700 відповідач повідомив, що зазначений рахунок не відкривався та грошові кошти в касу банку не вносились. Таким чином, їй було відмовлено у поверненні належних їй коштів в іноземній валюті, що знаходяться на депозитному рахунку.

Крім того, 12 серпня 2009 року, 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 письмово зверталась до відповідача про негайну видачу належних їй коштів в сумі 522 773,00 доларів США.

Однак належні ОСОБА_1 кошти в іноземній валюті в сумі 522 773,00 доларів США відповідачем не повернуті.

12 серпня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з вимогою надати їй інформацію про відкриті на її ім`я рахунки. 14 серпня 2009 року їй стало відомо, що рахунок У1Рі-67 на її ім`я не відкривався і сума в розмірі 87 504 грн у банку на вкладі не обліковуються.

З вимогою видати належні їй кошти ОСОБА_2 зверталась також 10 лютого 2011 року. Проте за повідомленням відповідача кошти в касу та на кореспондентський рахунок банку від її імені нібито не надходили, в автоматизованій базі обліку відкритого рахунку У1Рі-67 на ім`я ОСОБА_2 не відкрито, договір вкладу підписаний не уповноваженою особою банку, ощадна книжка на ім`я ОСОБА_2 не видавалась.

Станом на дату подачі позову ОСОБА_2 так і не було повернуто ані суму вкладу, ані проценти.

Позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Промінвестбанк» банківський вклад у сумі 484 257,00 доларів США; ОСОБА_2 просила стягнути з ПАТ «Промінвестбанк» банківський вклад у сумі 87 504,00 гривень (а.с.1-10).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі відповідачі просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Посилається на положення статтей 204, 640, 1058 ЦК України, та зазначає, що суд першої інстанції не встановивши наявність чи відсутність факту внесення коштів на депозит, дійшов висновку про недотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу.

Крім того, при розгляді справи судом першої інстанції було проігноровано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.11.2019 у справі №185/11805/15-ц, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц.

На підтвердження факту укладання договору банківського вкладу позивачами надано, зокрема, ощадні книжки, копію акту службового розслідування від 12.05.2009 року, який складений відповідачем, проте мотивів відхилення зазначених доказів в оскаржуваному рішенні не наведено.

Судом, під час прийняття рішення не враховано, що між сторонами виникли саме договірні відносини із договору банківського вкладу та неналежний облік банком коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Представником ПАТ «Промінвестбанк» Гриб Ю.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому стосовно позовних вимог ОСОБА_1 зазначає наступне.

Посилається на положення частини 1 статті 1058, частин 1-2 статті 1059 ЦК України, пункт 1.4 Положення про порядок здійсненні банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, п. 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках в України, пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах.

На підтвердження договірних відносин ОСОБА_1 надано копію книжки поточного рахунку № У2ВН-18, яка не може бути підтвердженням відносин, що виникають із договору банківського вкладу.

Крім того, з пунктів 1.8, 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах за договором банківського рахунку відкриваються поточні рахунки, за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки.

Посилається на частину 1 статті 1064 ЦК України та звертає увагу, що ощадна книжка є додатковим документом та похідною від договору банківського вкладу і не може сама по собі існувати без укладення договору банківського вкладу.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 . Банк у відзиві зазначає наступне.

Посилається на рішення Будьоннівського районного суду міста Донецька від 14.03.2012 року, яке набрало законної сили 26.03.2012 року, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Промінвестбанк» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Зазначає, що даним рішенням встановлено нікчемність договору № 334301/00/У1Рі-67 про банківський вклад «Різдвяний» у гривні від 16.01.2009 року, відтак він не створив для сторін юридичних наслідків і у Банку не виникло зобов`язань щодо повернення суми вкладу та процентів, про що просить позивач ОСОБА_2 .

Зазначає про важливість дотримання принципу правової визначеності, стабільності судових рішень, та посилається на постанову Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №552/137/15-ц.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 свідомо маніпулює фактами та зловживає процесуальними правами, змінюючи склад учасників справи та розмір позовних вимог.

Представник позивачів адвокат Тарасенко І.М. в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду скасувати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача ПАТ «Промінвестбанк» Гриб Ю.М. в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що мала з відповідачем довготривалі відносини, що виникають із договору банківського вкладу та 13 вересня 2005 року в черговий раз внесла у банківську установу відповідача (касу сектора вкладних операцій Філії «Пролетарське відділення Промінвестбанку в м. Донецьку») грошові кошти у сумі 3 537,00 доларів США на рахунок № У2ВН-18, що підтверджується ощадною книжкою, виданою відповідачем на її ім`я. У подальшому вона неодноразово вносила на депозитний рахунок грошові кошти в іноземній валюті доларах США. Останній раз нею було внесено 3 серпня 2008 року на депозитний рахунок 60 000,00 доларів США. Кошти з депозитного рахунку вона знімала тільки один раз 11 жовтня 2008 року в сумі 40 000 доларів США, після чого залишок коштів в іноземній валюті складав 522 773,00 доларів США.

ОСОБА_2 у позові зазначала, що 16 січня 2009 року внесла у банківську установу відповідача (касу сектора вкладних операцій Філії «Пролетарське відділення Промінвестбанку в м. Донецьк») грошові кошти в сумі 87 504 грн. В цей же день між нею та відповідачем було укладено договір про банківський вклад «Різдвяний» № 334301/00/У1Рі-67, відповідно до п.2.1, 2.2, якого банк прийняв від неї на зберігання депозит в сумі 87 504 грн. під 22% річних строком дії 3 місяці з 16 січня 2009 року по 16 квітня 2009 року. Окрім того, відповідно до п.п.4.1.2 п.4.1 Договору вкладу їй була видана ощадна книжка до рахунку № НОМЕР_1 .

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою про надання їй виписки про рух грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_2 . Листом від 06.07.2009р. № 04-02/1700 відповідач повідомив, що зазначений рахунок не відкривався та грошові кошти в касу банку не вносились.

Крім того, 12 серпня 2009 року, 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 письмово зверталась до відповідача про негайну видачу належних їй коштів в сумі 522 773,00 доларів США.

Однак належні ОСОБА_1 кошти в іноземній валюті в сумі 522 773,00 доларів США відповідачем не повернуті.

12 серпня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з вимогою надати їй інформацію про відкриті на її ім`я рахунки. 14 серпня 2009 року їй стало відомо, що рахунок У1Рі-67 на її ім`я не відкривався, і сума в розмірі 87 504 грн. у банку на вкладі не обліковуються.

З вимогою видати належні їй кошти ОСОБА_2 зверталась також 10 лютого 2011 року. Однак, за повідомленням відповідача кошти в касу та на кореспондентський рахунок банку від імені позивача не надходили, в автоматизованій базі обліку відкритого рахунку У1Рі-67 на ім`я ОСОБА_2 не відкрито, договір вкладу підписаний не уповноваженою особою банку, ощадна книжка на ім`я ОСОБА_2 не видавалась.

Рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 14 березня 2012 року у задоволенні вимог ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2 про визнання договору банківського вкладу недійсним відмовлено, також відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу у сумі 87504 грн. Рішення суду набрало законної сили 26 березня 2012 року.

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Донецька з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, внесених на депозитний рахунок. Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасовані та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «АКПІБ» про відшкодування шкоди відмовлено з інших правових підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Верховний суд зазначив, що позивач пред`явила вимоги про відшкодування шкоди, які на її думку випливають з деліктних правовідносин, тоді як за обставинами , які наводить заявник і за суттю правовідносин ці відносини відносяться до договірних та прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних доказів, що свідчать про укладання договорів банківського вкладу, письмову форму договору банківського вкладу між сторонами додержано не було, а тому відсутні підстави для стягнення коштів за такими договорами.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статті 1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджується ощадною книжкою. В ощадній книжці вказується найменування та місцезнаходження банку (його філії), номер рахунку за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунку за вкладом іншим особам здійснюється банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із принципу, що доказування покладається на того, хто стверджує, а не на того, хто заперечує, можна дійти висновку, що сторона позивача повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, а сторона відповідача - обставини, на яких ґрунтуються її заперечення.

Принципи змагальності та диспозитивності відображають основні властивості цивільного судочинства, які реалізуються у тому, що збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд оцінює надані сторонам матеріали.

Позивачі, зазначаючи у позові та в апеляційній скарзі про дотримання письмової форми договору банківського вкладу (депозиту) на підтвердження зазначених обставин надали суду наступні документи.

ОСОБА_1 надано копію договору про відкриття та обслуговування пенсійного вкладу від 30 травня 2002 року (а.с.11 т.1), копію договору ВН-23 (вклад «ВЕТЕРАН» в іноземній валюті на 12 місяців від 16 серпня 2003 року (а.с.12-13 т.1), копію книжки поточного рахунку № У2ВН-18. (а.с.16-17 т.1);

Позивачем ОСОБА_2 надано копію договору грошових коштів від 22 травня 2009 року (а.с.14-15 т.1), копію договору № 3343001/00/У1Рі-67 про банківський вклад «Різдвяний» у гривнях від 16 січня 2009 року (а.с.18-19 т.1), копію книжки поточного рахунку № У1Рі-67 (а.с.20 т.1); копію постанови Будьонівського районного суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року про закриття провадження у справі у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності працівників банку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності (а.с.54-57, 60 т.1).

Зазначені документи надані у копіях, які посвідчені представником позивача адвокатом Тарасенко І.М.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З огляду на частину шосту статті 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналів договорів та ощадних книжок.

Належним чином дослідити подані сторонами доказами, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду.

В судовому засіданні були оглянути оригінали книжок поточного рахунку № У1Рі-67 на ім`я ОСОБА_6 та № У2ВН-18 на ім`я ОСОБА_1 .

В засіданні апеляційного суду представник позивачів пояснив, що незважаючи на наявність між сторонами правовідносин , що виникають із договору банківського вкладу , позивачам, на підтвердження факту їх укладання, було видано саме книжки поточного рахунку. Представнику позивача було запропоновано надати суду оригінали депозитних договорів, на виконання яких були видані таки книжки, але представник позивача, пояснив , що надати оригінали депозитних договорів , укладених між сторонами він не має можливості , оскільки вони працівниками банку позивачам не надавалися.

Відповідно до висновків , наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Представник позивачів ОСОБА_7 в апеляційний скарзі також посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, зокрема на те, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в даній правовій позиції, перш за все, судам необхідно перевірити доводи сторін та дослідити докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу.

У справі, яка переглядалася Верховним Судом такі докази існували, а отже не можна вважати, що спірні правовідносини є тотожними.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Лише , наявність у позивачів книжок поточного рахунку, виданих відповідачем не свідчить про укладання між сторонами у належній формі договорів банківського вкладу на зазначених ними умовах.

Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14 березня 2012 року, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору банківського вкладу від 16 січня 2009 року №334301/00/У1Рі-67 на суму 87504 грн. з тих підстав , що суд прийшов до висновку про нікчемність договору саме через недотримання його письмової форми.

За змістом ст. 1059 ЦК України у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним, а отже не створює правових наслідків.

Доводи апеляційної скарги в частині посилання на Акт про наслідки проведеного Банком службового розслідування від 12 травня 2009 року, як на доказ підтвердження факту внесення коштів ОСОБА_1 за вкладом № У2ВН-18, також не заслуговують на увагу, оскільки суду надано копію цього акту, акт не підписаний всіма членами комісії.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З постанови Будьоннівського районного суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року про закриття провадження у кримінальній справі відносно працівників банку ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч.2 ст.367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності вбачається, що підсудні вносили до ощадних книжок недостовірні відомості без вкладника та коштів, внаслідок їх дій потерпілим по справі, в тому числі і позивачам завдано матеріальну шкоду, розмір якої зі змісту постанови суду встановити неможливо. Цивільні позови потерпілих залишено без розгляду.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивачів, останні з окремим позовом до винних осіб після закриття провадження у кримінальній справі та залишення без розгляду їх цивільного позову не зверталися.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 є недоречним, оскільки вона стосується інших правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим, у справі, що переглядається, апеляційний суд приходить до висновку , що всупереч доводів апеляційної скарги, позивачі, зазначаючи про договірний характер правовідносин, які виникли між ними із договору банківського вкладу не надали належних та допустимих доказів , що свідчать про існування таких правовідносин у розумінні положень статтей 1058, 1059, 1060 ЦК України,

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У відповідності з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді О.А. Мірута

О.О. Тимченко

Повне судове рішення складено 25.03.2021 року Я.В.Хейло