Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2021 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю: секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу, Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва, ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з сайту Єдиного реєстру виконавчих проваджень вона дізналася про існування виконавчого провадження за ВП № 62435351 від 30.06.2020 року, яке перебуває в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни. Вказане провадження відкрито на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрованого в реєстрі за №2637 від 20.06.2020 року, в якому запропоновано звернути стягнення з неї, яка є боржником за кредитним договором № 593620-А від 27.06.2019 року, укладеним нею із ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 18.12.2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», заборгованості за кредитним договором у розмірі 15127,00 грн., із яких: 6500,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5390,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 237,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями.

Підставами для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є те, що існує спір щодо суми заборгованості, оскільки заборгованість визначена невірно і є завищеною. Крім того, відсутні докази на підставі яких право вимоги за кредитним договором № 593620-А від 27.06.2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «СС ЛОУН» перейшло, як до правонаступника до ТОВ «Фінфорс». Саму позивачку ніхто не повідомляв про наявність договорів про відступлення права вимоги і відповідно про нові рахунки за якими необхідно було здійснювати платежі, тому у відповідності до ч.2 ст.517 ЦК України, вона мала право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Крім того, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМ України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п.2 вказаних змін до положення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. На підставі чого, в момент вчинення виконавчого напису 20.06.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2637 вчинений 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, в якому запропоновано звернути стягнення з неї на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 9362,00 грн., із яких: 454,00 грн. - сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову; 908,00 грн. - сплаченого судового збору при подачі позову, 8000,00 грн. - витрат на правничу допомогу адвоката.

Представник позивачки ОСОБА_3 , яка не обмежена в своїх повноваженням, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити. Раніше у судовому засіданні проти в розгляду судом справи в заочному порядку заперечувала.

Відповідач ТОВ «Фінфорс», який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"), зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, із змінами, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору та засвідчено стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМ України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема п.2 вказаних Змін, яким було передбачено стягнення заборгованості з підстав, що стосуються кредитних відносин, зокрема кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

В судовому засіданні встановлено, що 27.06.2019 року між позивачкою та ТОВ «СС ЛОУН» був укладений кредитний договір № 593620-А, відповідно до умов якого кредитодавець ТОВ «СС ЛОУН» зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_1 споживчий кредит у розмірі 6500,00 грн., строком на 30 календарних днів на умовах оплати за користування кредитом у вигляді процентів в розмірі 1,5% в день. (а.с.24-27)

В зв`язку з тим, що строк платежу за вказаним кредитним договором настав, а боржником допущено прострочення платежів, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, Гораєм Олегом Станіславовичем, 20.06.2020 року, вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 2637, згідно з яким стягнуто з позивачки ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором 593620-А від 27.06.2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 18.12.2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», заборгованості за період з 18.12.2019 року по 11.03.2020 року у розмірі 15127,00 грн.. (а.с.23).

За заявою ТОВ «Фінфорс» виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за № 2637 від 20.06.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 15127,00 грн. (а.с.22) прийнято до примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, якою 30.06.2020 року відкрито виконавче провадження № 62435351 з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 20) та постановою від 16.07.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а.с.21)

Разом з тим, вказаний виконавчий напис нотаріусом вчинено без врахування того, що на час його вчинення тобто 20.06.2020 року, Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, було визнано незаконною та нечинною у вказаній частині, з моменту її прийняття, тобто оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено без достатніх на те правових підстав.

До того ж, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, однак відповідач не надав доказів отримання боржницею письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило останню як права заперечити проти вчинення виконавчого напису так і подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень.

Крім того, відповідачем не спростовано твердження позивачки, що при зверненні до нотаріуса відповідачем було надано докази безспірності заборгованості позивачки та докази того, що відповідач є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «СС Лоун», а також докази на підтвердження факту отримання позивачкою кредиту у розмірі 6500,00 грн. та умов укладеного договору, що унеможливлює перевірку правильності нарахування заборгованості за кредитом.

Вказані обставини свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, які виникли між сторонами в результаті укладення вищевказаного кредитного договору, який і став підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом та свідчить про наявність між сторонами спору.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що виконавчий напис про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором, нотаріусом вчинено на підставі норми закону, яка визнана нечинною у судовому порядку, без належного підтвердження безспірності вимог кредитора, а відтак вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом в порушення вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», що дає суду підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної норми закону, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та адвокатом Цокало Т.М. 13.09.2020 року укладено договір № 202/11-09-2020 про надання правової допомоги та згідно п. 2.2.2 укладеного договору, позивачка зобов`язалася здійснювати оплату послуг адвоката на умовах, визначених цим договором або згідно додаткової домовленості, якої сторони за договором досягли окремо (а.с.14). Згідно копії додаткової угоди до договору № 202/11-09-2020 від 13.09.2020 року сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором № 202/11-09-2020 від 13.09.2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Фінфорс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню складає 8000,00 грн. Оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 100% попередньої оплати (а.с.29). Згідно копії акту приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 до договору 202/11-09-2020 про надання правничої допомоги від 13.09.2020 року, складеного 08.01.2021року (а.с.31) та детального опису робіт (наданих послуг) (а.с.32), адвокат Цокало Т.М. виконала роботу щодо надання консультацій; ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження; підготовки, складання та написання заяви про забезпечення позову, позовної заяви, клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а клієнт прийняла вказану роботу та здійснила оплату послуг на суму 8000,00 грн. Також факт оплати позивачкою послуг адвоката підтверджено копією квитанції № 202 від 18.09.2020 року згідно якої позивачка ОСОБА_1 оплатила адвокату ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 8000 грн. (а.с.30)

При таких обставинах, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, доведеності та обґрунтованості, дійшов висновку, що розмір витрат ОСОБА_1 на правову допомогу доведений належними та допустимим доказами, витрати є співмірними із заявленими позовними вимогами, а відтак підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.1) сплачений при подачі позовної заяви та судовий збір в розмірі 454,00 грн. (а.с. 43) сплачений при подачі заяви про забезпечення позову, всього в розмірі 1362,00 грн. також слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

На підставі ст.ст. 18, 50, 87, 88 «Про нотаріат», ст.ст. 12, 81, 133, 141, 247, 263- 265, 268, 273, 274-279 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу, Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2637, вчинений 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 та фактично проживає по АДРЕСА_2 , працює в філії «Вільногірський ГМК» АТ «ОГХК», РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором № 593620-А від 27.06.2019 року, укладеного з Товариством з обмежено відповідальністю «СС Лоун» () у розмірі 15127,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» () на користь ОСОБА_1 - 9362,00 грн. судових витрат, з яких: 908,00 грн. сплачений судовий збір за подання позовної заяви, 454,00 грн. сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, 8000,00 грн. витрати на правничу допомогу адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року, під час дії карантину, суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Головуючий - суддя: підпис А.А. Борцова